ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/1155/25(918/1092/25)

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., за участю секретаря судового засідання Гупалюк О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд"

до відповідача Дочірнього підприємства "Авіком Рівне"

про стягнення заборгованості в сумі 664 339 грн. 03 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Маловічко Ірина Віталіївна (поза межами залу суду);

Від відповідача: не з`явився.

Описова частина:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" про стягнення 664 339 грн. 03 коп. заборгованості з яких: 600 000 грн. 00 коп. основний борг, 26 630 грн. 13 коп. - 36% річних, 22 931 грн. 51 коп. пеня, 5 400 грн. 00 коп. інфляційні втрати, 9 377 грн. 39 коп. збитки спричинені зміною курсу долара США до гривні.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 січня 2026 року матеріали справи № 918/1092/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд" до Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" про стягнення 664 339 грн. 03 коп. передано до Господарського суду Рівненської області у провадженні якого перебуває справа № 918/1155/25 про банкрутство Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" для розгляду спору в межах цієї справи.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2026 року справу № 918/1155/25 (918/1092/25) розподілено судді Торчинюку В.Г.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/1155/25 (918/1092/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд" до відповідача Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" про стягнення заборгованості в сумі 664 339 грн. 03 коп., розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі, підготовче судове засідання призначено на 24 лютого 2026 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 лютого 2026 року закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/1155/25 (918/1092/25) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд" до відповідача Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" про стягнення заборгованості в сумі 664 339 грн. 03 коп. та призначено розгляд справи № 918/1155/25 (918/1092/25) до судового розгляду по суті на 10 березня 2026 р.

В судовому засіданні 10 березня 2026 року представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов.

Окрім того, в судовому засіданні 10 березня 2026 року судом з`ясовано, що відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Мотивувальна частина:

21 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд" (Постачальник) та Дочірнє підприємство "Авіком Рівне" (Покупець) уклали Договір поставки нафтопродуктів № НП 21-05-2024.

Згідно пункту 1.1 наведеного Договору Позивач прийняв на себе зобов`язання поставити Відповідачу нафтопродукти, а Відповідач зобов`язався їх оплатити і прийняти на базисі поставки в кількості та асортименті, за ціною та в терміни згідно умов даного Договору та Додаткових угод до нього, що складають невід`ємну частину Договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору, Вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у відповідних Додатках на кожну окрему партію Товару або в розрахункових документах на товар (рахунках) та/чи у відвантажувальних документах (видаткових накладних).

Загальна вартість Товару, що постачається за цим Договором визначається сумою вартостей всіх партій товару. На виконання умов договору поставки нафтопродуктів № НП 21-05-2024 від 21.05.2024р.

Сторони 30.09.2025року уклади Додаток № НП 21-05 2024-18 за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити на умовах FCA, Волинська обл., ковельський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, буд. 36 Паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 60 345 літрів загальною вартістю 2 836 215,00 грн.

Термін поставки за Додатком до 03.10.2025р.

Умови оплати відтермінування платежу 5 банківських днів з дати поставки Товару.

Позивачем було укладено поставлено, а Відповідачем отримано товар, що підтверджується відповідними первинними документами, а саме:

- Видатковою накладною № 1345 від 03.10.2025р. та товарно-транспортною накладною № 145 935 від 103.10.2025р.,- За даною поставкою строк оплати за отриманий Товар настав 10.10.2025р.;

-Видатковою накладною № 1346 від 03.10.2025р. та товарно-транспортною накладною № 145 936 від 03.10.2025р.,- За даною поставкою строк оплати за отриманий Товар настав 10.10.2025р.;

-Додатком № № НП 21-05-2024-18 від 30.09.2025р до Договору.

Вказані первинні документи Позивача підписані в електронному вигляді з накладенням ЄЦП вповноваженими особами сторін.

Отже, Позивач на виконання умов Договору за період з 30.09.2025 по 03.10.2025р. передав у власність, а Відповідач прийняв загалом Товару на суму 2 836 215,00 грн., Відповідач перерахував грошових коштів за отриманий Товар у розмірі 2 236 215,20 грн. Таким чином, станом на 24.11.2025р. заборгованість за основним зобов`язанням Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" перед ТОВ "Джи Ті Трейд" за поставлений товар складає 600 000,00 грн.

Відповідач своє зобов`язання зі сплати отриманого за Договором Товару порушив, не сплативши вартість всього отриманого їм у власність Товару.

Cума заборгованості на поставлений товар підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків за період 01.10.2025р. - 24.11.2025р., що сформований та підписаний позивачем (завірену копію додано до позовної заяви). 11.11.2025р.

Позивачем на адресу Відповідача була направлена Претензія (вимога) щодо сплати заборгованості та штрафних санкцій. Відповідач претензію отримав, що підтверджується документом з служби доставки Укрпошта але відповідь на претензію Позивачем не отримано, грошові кошти в повному обсязі досі не сплачені.

Доказів на підтвердження повної оплати поставленого позивачем товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Оцінюючи подані докази, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд виходив з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як стверджується матеріалами справи Продавцем на виконання своїх зобов`язань за даним Договором, було поставлено Покупцю Товару на загальну суму 2 836 215,00 грн.

Обов`язок з оплати вартості товару відповідач виконав частково на суму 2 236 215,20 грн, проте оплату вартості за товар у розмірі 600 000,00 грн відповідач, станом на момент подання позову до суду не здійснив.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частина 1 статті 693 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

З припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

Відтак, у відповідача виник обов`язок щодо оплати отриманого товару.

В силу положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 836 215,00 грн., за який відповідач розрахувався частково, сплативши 2 236 215,20 грн., отже, розмір основного боргу становить 600 000,00 грн, відтак вимога в цій частині є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Оскільки відповідач допустив прострочення оплати Товару, а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача 36% річних у розмірі 26 630,13 грн., пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що становить 22 931,51 грн., та інфляційного збільшення боргу у розмірі 5 400,00 грн., збитків спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків за Товар та зміні курсу долара США до гривні за курсом НБУ у сумі 9377,39 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 зазначила, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань.

Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 6.4. Договору, що у випадку прострочення (порушення, невиконання, протермінування, несвоєчасного виконання) Покупцем строків (термінів) оплати Товару, визначених умовами цього Договору та додатковими угодами до нього, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість), від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення (порушення, невиконання, протермінування, несвоєчасного виконання).

Судом перевірено розрахунки пені заявлені позивачем та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені за вказаний період становить 22 931,51 грн.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором пені у розмірі 22 931,51 грн, тому, відповідно, суд задовольняє означені позовні вимоги.

Також, як вбачається, позивач просить суд стягнути з відповідача 36 % річних за користування чужими грошовими коштами, передбачені п. 6.2. Договору.

Судом перевірено розрахунки 36 % річних заявлені позивачем та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача 36 % річних за вказаний період становить 26 630,13 грн.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором 36 % річних у розмірі 26 630,13 грн тому, відповідно, суд задовольняє означені позовні вимоги.

Що стосується стягнення інфляційних втрат та курсової різниці, суд зазначає наступне.

Як вбачається, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 400,00 грн. інфляційних втрат та 6 377,39 грн. курсової різниці.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсова різниця жодним чином не може бути ні збитками, ні упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Господарський суд зазначає, що звертаючись з вимогою про стягнення інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Вказаний висновок суду викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц.

Отже, захист майнових інтересів позивача в аспекті ймовірного знецінення грошових коштів у даному випадку забезпечено можливістю стягнення інфляційних втрат.

Розділом 6 Договору поставки визначений порядок здійснення розрахунку курсової різниці за прострочку оплати нафтопродуктів.

Пунктом 6.3. Договору поставки передбачено, що ціна (вартість) продукції є динамічною (рухомою) і може змінюватись постачальником залежно від змін цін на ринку продукції, індексу інфляції, зміни тарифів на залізничні перевезення тощо.

Як встановлено судом, ціни за товар, визначені Договором та додатковими угодами в національній валюті, - гривні.

Відтак позовні вимоги про стягнення як інфляційних втрат так і курсової різниці підлягають до задоволення.

Інфляційні втрати і курсова різниця у даному випадку не виключають одна одну, оскільки вартість зобов`язання визначена в гривнях, а сторони передбачили механізм її динамічного коригування залежно від зміни курсу долара США до гривні (тобто це формульна, змінна ціна). Динамічність ціни залежно від курсу долара США до гривні відбувається, коли комерційний курс долара США збільшується на понад 0, 5 %. (п. 6.1. Договору).

У даному випадку курсова різниця підлягає стягненню не як санкція або наслідок порушення грошового зобов`язання, а як елемент договірної ціни товару, що прямо передбачено умовами договору поставки.

В той же час, оскільки розмір зобов`язання визначено в Договорі в гривні, а позивач нараховує інфляційні втрати лише за той період, коли фактично не застосовував механізму динамічного коригування ціни товару залежно від зміни курсу долара США, це не призводить до подвійного стягнення. Відтак інфляційні втрати компенсують знецінення гривні у період прострочення, коли фактична вартість зобов`язання в гривнях не була скоригована відповідно до змін курсу валют.

Суд враховує, що курсова різниця входить до частини основної суми зобов`язання, сформованої відповідно до умов договору, а інфляційні втрати - це компенсація постачальнику за знецінення грошових коштів що він повинен був би вчасно отримати від покупця за період, коли коригування ціни не проводилося.

Таким чином, курсова різниця та інфляційні втрати не дублюють одна одну, а застосовуються у різні періоди та на різні суми, а тому доводи відповідача є хибними.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та курсової різниці долучені позивачем до матеріалів справи та встановлено, що останні є арифметично вірними, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 5 400,00 грн, обґрунтована сума знецінення грошей у розмірі курсової різниці становить 9 377, 39 грн.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договором інфляційних втрат у розмірі 5 400,00 грн та курсової різниці у розмірі 9 377,39 грн. тому, відповідно, суд задовольняє означені позовні вимоги.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні судом із наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованими в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9 990 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 185, 191, 192, 196, 202, 222, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Авіком Рівне" (33009, м. Рівне, провул. Робітничий, буд. 5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Джи Ті Трейд" 01033, м. Київ, вул. Короленківська 3, оф. 702-1, ) 664 339,03 грн (шістсот шістдесят чотири тисячі триста тридцять дев`ять грн. 03 коп.) з яких, 600 000,00 грн (шістсот тисяч) грн. 00 коп. сума основного боргу, 26 630 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять) грн.13 коп. штрафних санкцій, 22 931 (двадцять дві тисячі дев`ятсот тридцять одна) грн. 51 коп. пені, 5 400 (п`ять тисяч чотириста) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 9 377 (дев`ять тисяч триста сімдесят сім) грн. 39 коп. курсова різниця та 9 990 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 12 березня 2026 року.

Суддя Вадим Торчинюк