ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/613/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф., розглянувши заяву Приватного підприємства «Інвестиціна компанія «Плутос»

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2021 у справі №911/613/21

за позовом Приватного підприємства Інвестиційна компанія Плутос

до Приватного акціонерного товариства Позняки-жил-буд

про визнання договору оренди діючим,

без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПП «Інвестиційна компанія «Плутос» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ПАТ «Позняки-жил-буд» про визнання договору оренди діючим.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у відповідача відсутні підстави для розірвання договору оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 в односторонньому порядку.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.06.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021, яке набрало законної сили - 10.11.2021, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку, що спірний Договір оренди нерухомого майна був достроково припинений в односторонньому порядку з боку Орендодавця 31.08.2019.

Судом встановлено, що заявник неодноразово звертався до господарського суду із заявами про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами.

Через систему «Електронний суд» 12.03.2026 від ПП «Інвестиційна компанія «Плутос» вкотре надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2021 у справі №911/613/21.

Заявник зазначає підстави для перегляду рішення за ново виявленими обставинами визначені пунктом 1 частини 2 статті 320 ГПК України істотні для справи обставини та пункт 3 частини 2 статті 302 ГПК України скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Заявник зазначає, що предметом позову у даній справі є встановлення факту дії договору оренди нерухомого майна №06/2017 від 01.08.2017, укладеного між сторонами спору, станом на 01.09.2019, а саме визнання того, що зазначений договір у вересні 2019 року залишався чинним та мав визначений сторонами строк дії до 29.12.2019.

Заявник вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходячи з висновку про те, що спірний договір №06/2017-1 від 01.08.2017 нібито припинив свою дію достроково 31.08.2019 в односторонньому порядку з ініціативи орендодавця.

При цьому заявник звертає увагу, що, ухвалюючи рішення у справі № 911/613/21, яке є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, суд застосував положення статті 75 ГПК України та послався на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/3582/20. За твердженням заявника, у зазначеному рішенні було зроблено висновок про те, що спірний договір оренди №06/2017-1 від 01.08.2017 припинив свою дію з 31.08.2019 за ініціативою орендодавця (відповідача), і саме ці обставини були покладені судом в основу оскаржуваного рішення.

Заявник вважає, що договір не припинив свою дію, оскільки орендоване майно не було повернуто, висновок суду про дострокове припинення спірного договору оренди є помилковим. Договір був діючим та мав строк дії до 29.12.2019.

Водночас заявник зазначає, що на даний час встановлено обставини, які не були досліджені та встановлені судом під час розгляду справи, проте мають істотне значення для правильного вирішення спору. На думку заявника, зазначені обставини спростовують висновок суду, покладений в основу прийнятого судового рішення, та впливають на встановлення фактичних обставин справи.

У зв`язку з цим заявник вважає, що виявлені обставини є нововиявленими у розумінні процесуального законодавства та слугують підставою для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Заявник, посилаючись на пункт 3 частини 2 статті 302 ГПК України (скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду), не зазначає, яке саме судове рішення було скасовано. При цьому з документів, доданих до заяви, не вбачається, що судове рішення, на яке посилається заявник, дійсно було скасовано.

Відповідно до частини 1 статті 320 ГПК України, зокрема, рішення господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктами 1 та 3 частини 2 статті 320 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, відповідно: - істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; - скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 321 ГПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано, зокрема: - з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення; - з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 320 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Частиною 2 статті статті 321 ГПК України унормовано, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана: 1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 320 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили; 2) з підстав, визначених пунктами 2 і 3 частини другої та частиною третьою статті 320 цього Кодексу, - не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Строки, передбачені цією частиною, не можуть бути поновлені, крім строку, передбаченого для перегляду судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, яке набуло статусу остаточного, після спливу десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили, за умови що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами подана протягом тридцяти днів з дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного.

Отже, вказаними процесуальними нормами встановлено строки для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, з підстав п. 1 ч. 2 ст. 230 ГПК України - протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування істотних для справи обставин, але у будь-якому разі не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 та ч. 1 ст. 256 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як зазначалось, рішенням Господарського суду Київської області від 30.06.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021, яке набрало законної сили - 10.11.2021, в задоволенні позову відмовлено, а тому останнім днем 3-річного строку для подання заяви про його перегляд за нововиявленими обставинами з підстав п. 1 ч. 2 ст. 230 ГПК України є 10.11.2024.

Однак заяву про перегляд рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2021 у справі №911/613/21 позивач подав 12.03.2026, тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 321 ГПК України 3-річного строку.

Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Попри те, що вказаною нормою законодавець передбачив можливість суду поновити пропущений строк не автоматично, а лише за наявності відповідного клопотання заявника, питання про поновлення передбаченого ч. 2 ст. 321 ГПК України 3-річного строку дослідженню не підлягає у будь-якому разі, незалежно від того подав позивач заяву про поновлення цього строку чи ні.

Виснуючи вказане, судом враховано, що: - за своєю правовою природою встановлений ч. 2 ст. 321 ГПК України строк у три роки є преклюзивним (присічним), тобто таким, сплив якого спричиняє припинення самого права, за реалізацією якого звертається особа, та не може бути поновлений (відновлений), незалежно від причин його пропуску; - можливість поновлення означеного строку процесуальним законом виключається; - наявність присічного строку на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відповідає принципу юридичної визначеності та виключає безкінечний та необґрунтований перегляд судового рішення у випадках, коли одна із сторін не погоджується з таким рішенням.

Стосовно ж дотримання позивачем строку на подання заяви в частині наведеного ним п. 3 ч. 2 ст. 320 ГПК України суд зазначає, що жодних обставин у розрізі цієї норми у відповідно поданій заяві не викладено, зокрема не наведено жодних скасованих судових рішень, покладених в основу рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2021 у справі №911/613/21.

Тобто позивачем фактично не покладено в основу поданої ним заяви передбачених п. 3 ч. 2 ст. 320 ГПК України обставин, як підстав для перегляду рішення суду у цій справі за нововиявленими обставинами, що виключає можливість дослідження поданої позивачем заяви на перемет дотримання строків у відповідній частині.

Решта ж наведених позивачем обставин та суб`єктивних міркувань про наявність підстав для перегляду рішення суду у цій справі за нововиявленими обставинами судом відхиляється з огляду на те, що відповідна заява по суті викладених у ній вимог розгляду не підлягає у зв`язку з пропуском присічного трирічного строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Попри вказане суд звертає увагу на те, що на відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права тощо), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, оскільки заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у цій справі Приватне підприємство «Інвестиційна компанія «Плутос» подало з пропуском встановленого п. 1 ч. 2 ст. 321 ГПК України присічного трирічного строку, що не підлягає поновленню, суд робить висновок про наявність підстав для залишення такої заяви без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.

Суд також зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Європейський Суд з прав людини, відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду, так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами, вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Звідси суд наголошує, що: - імперативними приписами статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; - норми статей 321, 322 ГПК України, які визначають строк на подання відповідної заяви та документи, які додаються до неї, є чіткими та не передбачають двозначного тлумачення, у зв`язку з чим наслідки недотримання встановленої процесуальним кодексом процедури щодо присічного строку подання заяви зумовлені виключно діями самого заявника.

Керуючись ст. ст. 118, 119, 320, 321, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 30.06.2021 у справі №911/613/21 залишити без розгляду.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені ст. ст. 254-256 ГПК України.

Ухвалу підписано 13.03.2026

Суддя А.Ф. Черногуз