ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа№ 910/15040/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 04.03.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 про відмову у забезпеченні позову

у справі №910/15040/25 (суддя - Марченко О.В.)

за заявою заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову

у справі № 910/15040/25

за позовом Прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Девелопмент Груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 6 199 189,71 грн

ВСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Заступник Генерального прокурора Крим Максим Юрійович Офісу Генерального прокурора (далі - прокурор, прокуратура, заявник) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - КМР) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Девелопмент Груп» (далі - Товариство): 5 061 849,16 грн безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; 241 393,25 грн 3% річних і 895 947,30 грн втрат від інфляції, а всього 6 199 189,71 грн.

Позов мотивовано тим, що замовник будівництва - ТОВ «Юніон Девелопмент Груп», всупереч вимогам, передбаченим ст. 40 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 29.09.2019 № 132-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», не перерахував до місцевого бюджету грошових коштів за пайову участь (кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту).

Отже, за доводами прокуратури, такий суб`єкт господарювання без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти у розмірі 6 199 189,71 гривні, з яких: кошти пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту в сумі 5 061 849,16 грн, три проценти річних від простроченої суми безпідставно збережених коштів у сумі 241 393,25 грн та втрати інфляції у сумі 895 947,30 гривні.

1.2. короткий зміст заяви про забезпечення позову

Прокуратура 04.12.2025 подала суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства як в національній валюті (гривні), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших державах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству, у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 199 189,71 грн.

1.3. короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/15040/25 відмовлено у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову у справі №910/15040/25.

Суд дійшов висновку, що прокуратурою не доведено, що грошові кошти у сумі 6 199 189,71 грн (5 061 849,16 грн безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; 241 393,25 грн 3% річних; 895 947,30 грн втрат від інфляції), які Прокуратура просить стягнути з Товариства, можуть зменшитися або зникнути на момент виконання рішення суду у разі задоволення позову.

1.4. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, заступник Генерального прокурора Крим Максим Юрійович Офісу Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/15040/25 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/15040/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів оскарження у справі №910/15040/25.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі №910/15040/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження у справі №910/15040/25 за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 та призначено розгляд апеляційної скарги на 26.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкладено розгляд справи № 910/15040/25 на 04.03.2026.

Через систему «Електронний суд» від учасників справи надійшли:

18.02.2026 від Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та від Київської міської ради - клопотання про проведення розгляду справи по суті без участі представника Департаменту та Київської міської ради;

23.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Девелопмент Груп» надійшли пояснення та заперечення на апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає наступне:

- оскільки з огляду на положення ст. 192 ЦК України гроші є платіжним засобом, то ТОВ «Юніон Девелопмент Груп» може в будь-який момент розрахуватися коштами і доведення позивачем доказами такого його права та, відповідно, можливості не вимагається;

- у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22), чого судом не було враховано;

- Господарський суд міста Києва зосередившись на відсутності доказів можливості відчуження або зменшення грошових коштів ТОВ «Юніон Девелопмент Груп» в майбутньому, не надав оцінку доводам прокурора про ймовірні складнощі чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку його задоволення.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2.3.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніон Девелопмент Груп» у поданих поясненнях наголошує, що скаржником не додано доказів, які підтверджують необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, а також позивач не навів переконливих доводів та не надав будь-яких доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відтак, відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

2.3.2. У поданих клопотаннях Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київська міська рада зазначили, що підтримують апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора в повному обсязі та просять її задовольнити.

2.4. явка в судове засідання

04.03.2026 в судове засідання з`явилися прокурор та представник відповідача.

Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Судом враховано, що Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Київська міська рада у відповідних клопотаннях просили суд проводити судові засідання без їх участі.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану апеляційну скаргу за відсутності представників учасників справи, що не з`явились, за наявними у справі матеріалами.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

У поданій до суду заяві прокурор просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства як в національній валюті (гривні), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших державах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству, у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 199 189,71 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність прокурором підстав для забезпечення позову, однак з вказаним колегія суддів не вбачає за можливе погодитись, виходячи з наступного.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).

Колегія суддів зазначає, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі №344/14718/20).

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 Господарського процесуального кодексу України.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №910/3158/20 міститься висновок, що за змістом пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 15.09.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 16.10.2019 у справі №911/1530/19, 21.08.2020 у справі №904/2357/20, від 25.09.2020 у справі №925/77/20, від 20.09.2022 у справі №916/307/22, від 03.03.2023 у справі №907/269/22).

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).

Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/10598/21, від 28.08.2023 у справі №906/304/23 та інших.

Предметом позову, з яким звернувся Офіс Генерального прокурора, є стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі, трьох процентів річних та інфляційних втрат у сумі 6 199 189,71 гривні (кошти пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту в сумі 5 061 849,16 грн, три проценти річних від простроченої суми безпідставно збережених коштів у сумі 241 393,25 грн та втрати інфляції у сумі 895 947,30 гривні).

Позов мотивовано тим, що замовник будівництва - ТОВ «Юніон Девелопмент Груп», всупереч вимогам, передбаченим ст. 40 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 29.09.2019 № 132-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», не перерахував до місцевого бюджету грошових коштів за пайову участь (кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту), які прокурор просить стягнути як безпідставно збережені.

Відтак, колегія суддів вважає, що виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

У цьому контексті варто зауважити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, разом з тим, аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 06.12.2023 у справі №917/805/23, від 11.10.2023 у справі №916/409/21, від 15.09.2023 у справі №916/2359/23, від 08.08.2023 у справі №922/1344/23, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 22.04.2024 у справі №922/3929/23, що свідчить про усталеність судової практики з цього питання.

У постанові від 08.07.2025 у справі №916/143/24 Верховний Суд зазначив про те, що стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

В обґрунтування підстав забезпечення позову заявник посилався на наступні обставини:

- несплата Відповідачем грошових коштів за пайову участь свідчить про можливу його недобросовісну поведінку як сторони зобов`язання, з огляду на що є необхідність у вжитті заходів забезпечення позову;

- бездіяльність та протиправна поведінка Відповідача негативно впливають на фінансовий стан позивача, оскільки сума простроченої заборгованості є значною;

- навмисне ухилення Відповідача від погашення простроченої заборгованості та подальше зволікання із забезпеченням дієвого захисту майнових інтересів позивача призведе до утворення безнадійної заборгованості;

- ужиття заходів забезпечення позову, у свою чергу, є необхідним мінімумом задля забезпечення збалансованості інтересів сторін, оскільки це дасть можливість хоча б у певній частині виконати рішення суду в разі задоволення позову;

- звернення прокурора з указаним позовом спрямоване на захист і відновлення зазначених державних інтересів, оскільки стягнення відповідних коштів до Державного бюджету України сприятиме своєчасному фінансуванню нагальних потреб держави в умовах воєнного стану, а отже - і зміцнення держави в умовах збройної відсічі агресору;

- недотримання Відповідачем зобов`язань перед державою в умовах воєнного стану зі сплати грошових коштів за пайову участь у будівництві, а також безпідставне утримання коштів, які підлягають сплаті до державного бюджету, тривалий час не відповідає суспільному інтересу;

- відповідач має можливість у будь-який момент відчужити власні кошти та/або майно, що надалі унеможливить виконання рішення суду у вказаній справі та призведе до недосягнення цілей господарського судочинства щодо ефективного захисту порушених інтересів держави.

Також за доводами прокуратури, запропоновані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, на забезпечення яких вони вживаються, та не матимуть наслідком припинення господарської діяльності Відповідача.

Відтак, заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти на грошові кошти ТОВ «Юніон девелопмент груп» в межах суми позову на загальну суму 6 199 189,71 грн.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20), умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є припущення, що майно (у тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, може зменшитися його кількість або погіршитися якість на момент виконання рішення.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2024 у справі № 916/938/24 виснував, що відсутні будь-які підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи втручання в його господарську діяльність, оскільки грошові кошти залишаються в його володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися тимчасово обмежується на певний час лише щодо частини коштів, а не всіх коштів відповідача, і спрямоване на запобігання перешкодам у виконанні судового рішення в разі задоволення позову в цій справі. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі №910/5079/21.

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності надання заявником доказів щодо очевидно можливого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїми коштами, та вважає, що такі висновки порушують баланс інтересів сторін.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що в даній справі заявлено позовні вимоги майнового характеру, а заявник просив суд вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Юніон девелопмент груп» у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 199 189,71 грн., беручи до уваги ту обставину, що відповідач має можливість у будь-який момент розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, що у майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову у справі №910/15040/25 та необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти є розумним, обґрунтованим та адекватним, має логічний зв`язок з предметом позову та має наслідком лише збереження існуючого становища до набрання рішенням законної сили та протягом дев`яносто днів після цього (частина 7 статті 145 ГПК України).

Колегія суддів дійшла висновку про існування реальної загрози ефективному захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів заявника у разі задоволення позову без вжиття заходів забезпечення позову, а не вжиття заходу забезпечення позову щодо накладення арешту та подальші ймовірні дії відповідача щодо розпорядження грошовими коштами можуть унеможливити ефективний захист порушеного права.

Вказані заходи забезпечення позову, за висновком апеляційного суду, є співмірними із предметом позовних вимог. Вжиття заходу забезпечення позову у даному випадку спрямоване на те, щоб протягом судового розгляду спору по суті суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою та забезпечив протягом розгляду справи продовження існування стану, який є предметом спору.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову у справі №910/15040/25 та необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Юніон девелопмент груп» () як в національній валюті (гривня), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «Юніон девелопмент груп» (), у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 199 189,71 грн.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо ненадання належної оцінки судом першої інстанції при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову доводам прокурора, наведених в обґрунтування заяви про забезпечення позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги при перевірці в апеляційному порядку знайшли своє підтвердження.

4. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

За змістом ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду про відмову в забезпеченні позову в даній справі не можна визнати такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального права та з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/15040/25 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заяви заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора про вжиття заходів забезпечення позову.

Відтак, апеляційна скарга заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/15040/25 підлягає задоволенню.

5. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним спору, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/15040/25 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/15040/25 про відмову у забезпеченні позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву заступника Генерального прокурора Крима Максима Юрійовича Офісу Генерального прокурора про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/15040/25 задовольнити.

4. Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон девелопмент груп» () як в національній валюті (гривня), так і в іноземній, що розміщені на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать ТОВ «Юніон девелопмент груп» (), у межах суми позовних вимог на загальну суму 6 199 189,71 грн.

5. Стягувач: Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011; ідентифікаційний код 00034051).

6. Боржник: ТОВ «Юніон девелопмент груп» (Набережно-рибальська Дорога, буд. 3, прим. 9.1, м. Київ, 04176; ідентифікаційний код 40097823).

7. Постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її ухвалення незалежно від її оскарження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили, тобто до 04.03.2029.

8. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/15040/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.03.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко