ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/650/25(916/4198/25)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: В.Л. Вінчковський

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 (суддя Л.І. Грабован, м.Одеса, повну ухвалу складено 29.12.2025) про закриття провадження

у справі №916/650/25(916/4198/25)

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ»

про визнання майнового права на об`єкт незавершеного будівництва

в межах справи №916/650/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ»,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Коротка історія справи

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.05.2025 відкрито провадження у справі №916/650/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ»; введено процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» строком на 170 календарних днів до 31.10.2025; розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» призначено арбітражного керуючого Нікітіну Ганну Едуардівну.

16.10.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява (вх.№4317/25 від 16.10.2025) ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» про визнання майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: квартиру (будівельний АДРЕСА_1 , на підставі договору №113 від 29.03.2012, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачкою повністю виконано свої зобов`язання за договором №113 від 29.03.2012, тоді як станом на момент звернення з позовом до суду відповідачем не завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку, будинок (будівельний АДРЕСА_2 не введено в експлуатацію, у зв`язку з чим забудовник порушив умови правочину, а ненадання позивачці інформації, яка стосується питань будівництва, і несповіщення усіх обставин, що роблять неможливим виконання договору №113 від 29.03.2012, фактично вказує на невизнання/оспорення права ОСОБА_1 на проінвестоване житло.

08.12.2025 за вказаною позовною заявою Господарським судом Одеської області відкрито провадження у справі №916/4198/25, яку вирішено розглядати в межах справи №916/650/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ», із присвоєнням справі №916/650/25(916/4198/25).

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 закрито провадження у справі №916/650/25(916/4198/25), а також повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір в сумі 7410,46 грн.

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням положень законодавства та умов договору ОСОБА_1 набула майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , що визнано відповідачем у заяві про визнання позову та не оспорюється, з огляду на що суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2025, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б достеменно свідчили про те, що станом на час розгляду справи у суді першої інстанції предмету спору між сторонами не існує та між ними не залишилося неврегульованих питань, зокрема, що відповідачем завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку, здано його в експлуатацію, а також передано позивачу квартиру за актом приймання-передачі, натомість подання відповідачем заяви про визнання позову жодним чином не свідчить про відсутність предмету спору у справі та не встановлює право або обов`язок суду у разі визнання позову відповідачем закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу подано представником скаржника через систему «Електронний суд» 31.12.2025, зареєстровано судом 01.01.2026 за вх.№2/26.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2026 автоматизований розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

08.01.2026 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 про закриття провадження у справі №916/650/25(916/4198/25) до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/650/25(916/4198/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

20.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 про закриття провадження у справі №916/650/25(916/4198/25) про залишення без розгляду заяви про розподіл судових витрат у справі №916/4043/25. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» строк до 12.02.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2026 об 11:00 год.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу позивачки, а також не реалізував своє право участі у судовому засіданні апеляційної інстанції, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, а частиною дванадцятою статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника відповідача.

Заслухавши представника апелянта, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані наступними обставинами.

19.07.2007 Інспекцією архітектурно-будівельного контролю м. Іллічівська видано Товариству з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» дозвіл на виконання будівельних робіт №126-в по будівництву багатоповерхового трьохсекційного житлового будинку, будівельний №12-А в 9-му мкр. м. Іллічівська.

29.03.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» (повіреним) та ОСОБА_2 (довірителем) укладено договір №113 (надалі за текстом - договір № 113 від 29.03.2012), за умовами якого:

-на умовах та у порядку, визначених даним договором, повірений зобов`язується від імені та за рахунок коштів, отриманих від довірителя, організувати будівництво квартири (далі - квартира) (будівельний НОМЕР_1), розташованої на 1-му поверсі в 3 секції, загальною площею 61,44 кв.м, в будинку (будівельний №12-А) в 9-му мікрорайоні м.Іллічівська (пункт 1.1.);

-довіритель може отримати відповідну квартиру лише за умови повної 100 (сто) відсоткової оплати за даним договором (пункт 1.2.);

-повірений зобов`язаний передати квартиру довірителю за актом приймання-передачі після повної оплати за договором (пункт 3.2.3.);

-сторони домовились, що будівництво одного кв.м. обраної довірителем квартири складає 6521,68 грн (пункт 4.1.);

-повірений організовує будівництво обраної довірителем квартири за 400692 грн, що складає суму договору (пункт 4.2.);

-документом, підтверджуючим внесення внеску, є оригінальний платіжний документ (пункт 4.4);

-довіритель вправі переуступити право вимоги за даним договором, передати свої права та обов`язки за договором третім особам або прямим родичам тільки з письмової попередньої згоди повіреного (пункт 6.1).

13.06.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» (повіреним) та ОСОБА_2 (довірителем) укладено додаткову угоду до договору №113 від 29.03.2012, відповідно до умов якої:

-пункт 1.1. договору №113 від 29.03.2012 викладено в наступній редакції: «На умовах та у порядку, визначених даним договором, повірений зобов`язується від імені та за рахунок коштів, отриманих від довірителя, організувати будівництво квартири (далі - квартира) (будівельний НОМЕР_1), розташованої на 1-му поверсі в 3 секції, загальною площею 61,44 кв.м, в будинку (будівельний №12-А) в 9-му мікрорайоні м. Іллічівська»;

-пункт 4.1. договору №113 від 29.03.2012 викладено в наступній редакції: «Сторони домовились, що повірений організовує будівництво обраної довірителем квартири за 400692 грн, що складає суму договору».

13.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» (повіреним) та ОСОБА_2 (довірителем) укладено додаткову угоду до договору №113 від 29.03.2012, за умовами якої:

-пункт 1.1. договору №113 від 29.03.2012 викладено в наступній редакції: «Довіритель доручає, а повірений зобов`язується за винагороду здійснити від імені та за рахунок коштів, отриманих від довірителя, всі юридичні дії по організації будівництва квартири (будівельний НОМЕР_1), розташованої на 1-му поверсі в 3 секції, загальною площею 61,44 кв.м, в житловому будинку (будівельний АДРЕСА_1 (далі - квартира). Перелік юридичних дій за договором включає в себе: організацію будівництва квартири відповідно до проекту, власними сили або шляхом укладення договорів з третіми особами; організацію виготовлення проектно-кошторисної документації; організацію благоустрою прилеглої до житлового будинку території відповідно до проекту; організацію будівництва систем життєдіяльності житлового будинку (електроенергія, газ, вода, каналізація, ліфт, слаботочні мережі та т.д.); організацію здавання житлового будинку в експлуатацію; інші дії, пов`язані з організацією та будівництвом квартири»;

-пункт 1.3. договору №113 від 29.03.2012 викладено в наступній редакції: «Планове здавання будинку - четвертий квартал 2020 року. Строк здавання житлового будинку може бути змінений угодою сторін»;

-пункт 4.2. договору №113 від 29.03.2012 доповнено таким: «Сторони домовились збільшити суму договору, вказану в пункті 4.2., на 216847 грн, що по курсу купівлі готівкого долару в ПАО «МТБ Банк» (27,15) на день укладення додаткової угоди еквівалентно 7987 доларам США».

На виконання вимог договору №113 від 29.03.2012 та укладених до нього додаткових угод, ОСОБА_2 сплатив: 40015,00 грн, що підтверджується квитанцією від 29.03.2012; 52197,00 грн, що підтверджується квитанцією від 20.09.2012; 52197,00 грн, що підтверджується квитанцією від 13.06.2013; 144127,00 грн, що підтверджується квитанцією від 10.02.2015; 56078,00 грн, що підтверджується квитанцією від 02.09.2019; 7987,00 доларів США, що підтверджується квитанцією від 13.07.2020.

30.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» (повіреним), ОСОБА_2 (довірителем) і ОСОБА_3 (новим довірителем) укладено додаткову угоду №1 до договору №113 від 29.03.2012, за умовами якої:

-в порядку і на умовах, визначених цією додатковою угодою за договором, довіритель поступається новому довірителеві, а новий довіритель набуває права вимоги, що належать довірителеві на підставі договору №113 від 29.03.2012 на будівництво квартири (будівельний НОМЕР_1), розташованої на 1-му поверсі 3 секції, загальною площею 61,44 кв.м, в АДРЕСА_1;

-за цією додатковою угодою новий довіритель набуває права вимагати від повіреного належного виконання зобов`язань за договором; до нового довірителя переходять всі права вимоги, майнові права довірителя в об`ємі і на умовах, які існують на день укладення даної додаткової угоди, згідно з договором;

-право вимоги, яке поступається новому довірителеві, підтверджується даною додатковою угодою до договору і документами, переданими довірителем на підтвердження своїх прав за договором;

-документи (оригінали і копії), зазначені в пункті 3 даної додаткової угоди і документована інформація, яка є підтвердженням виконання довірителем зобов`язань і права вимоги, що поступаються новому довірителеві за договором, передаються у момент підписання сторонами даної додаткової угоди;

-сторони визнають і повністю згодні вважати оплату довірителя, внесену за договором, оплатою за даною угодою, внесену новим довірителем; сторони претензій одна до одної не мають;

-до нового довірителя переходять всі права, які забезпечують виконання зобов`язань забудовника за договором.

08.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» (повіреним), ОСОБА_3 (довірителем) і ОСОБА_1 (новим довірителем) укладено додаткову угоду №2 до договору №113 від 29.03.2012, за умовами якої:

-в порядку і на умовах, визначених цією додатковою угодою за договором, довіритель поступається новому довірителеві, а новий довіритель набуває права вимоги, що належать довірителеві на підставі договору №113 від 29.03.2012 на будівництво квартири (будівельний НОМЕР_1), розташованої на 1-му поверсі 3 секції, загальною площею 61,44 кв.м, в АДРЕСА_1;

-за цією додатковою угодою новий довіритель набуває права вимагати від повіреного належного виконання зобов`язань за договором; до нового довірителя переходять всі права вимоги, майнові права довірителя в об`ємі і на умовах, які існують на день укладення даної додаткової угоди, згідно з договором;

-право вимоги, яке поступається новому довірителеві, підтверджується даною додатковою угодою до договору і документами, переданими довірителем на підтвердження своїх прав за договором;

-документи (оригінали і копії), зазначені в пункті 3 даної додаткової угоди і документована інформація, яка є підтвердженням виконання довірителем зобов`язань і права вимоги, що поступаються новому довірителеві за договором, передаються у момент підписання сторонами даної додаткової угоди;

-сторони визнають і повністю згодні вважати оплату довірителя, внесену за договором, оплатою за даною угодою, внесену новим довірителем; сторони претензій одна до одної не мають;

-до нового довірителя переходять всі права, які забезпечують виконання зобов`язань забудовника за договором.

Згідно із довідкою, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» ОСОБА_1, сума її внеску за договором №113 від 29.03.2012 на будівництво квартири АДРЕСА_1, внесена з урахуванням ПДВ - 100% від суми договору.

Звертаючись з позовом, позивачка зазначала, що до теперішнього часу будівництво квартири (будівельний НОМЕР_1), розташованої на 1-му поверсі 3 секції, загальною площею 61,44 кв.м, в АДРЕСА_1, не завершено. Будинок (будівельний АДРЕСА_1 не введено в експлуатацію. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1, як новим довірителем за додатковою угодою №2 до договору №113 від 29.03.2012, повністю виконано свої зобов`язання, і станом на момент звернення з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ» не завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку, будинок (будівельний АДРЕСА_1 не введено в експлуатацію, слід дійти обґрунтованого висновку, що забудовник порушив умови правочину, а ненадання позивачці інформації, яка стосується питань будівництва, і несповіщення усіх обставин, що роблять неможливим виконання договору №113 від 29.03.2012, фактично вказує на невизнання/оспорення права ОСОБА_1 на проінвестоване житло. При цьому позивачка посилається на правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 26.06.2024 у справі №278/1898/23.

Крім того, позивачка посилається на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №761/20612/15-ц, провадження №14-39цс19, від 27.02.2019 у справі №761/32696/13-ц, провадження №14-606цс18, у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №638/12414/17, провадження №61-21546св19, №761/11588/23 від 26.08.2025, відповідно до яких у разі невиконання належним чином забудовником взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

25.12.2025 до суду першої інстанції надійшла заява (вх. №41213/25) Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ», в якій останнє зазначило про визнання позову та відсутність заперечень.

Позиція суду апеляційної інстанції

Предметом апеляційного перегляду у цій справі постало питання наявності/відсутності підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений статтею 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб (постанова Верховного Суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20).

Водночас оцінка на предмет взяття чи не взяття до уваги судом під час закриття провадження у справі наявності неврегульованих питань має здійснюватися з урахуванням заявлених позовних вимог, тобто, чи ці неврегульовані питання впливають або чи можуть вплинути на результат розгляду заявлених позовних вимог.

Одночасно необхідно зазначити, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

Предметом позову у цій справі №916/650/25(916/4198/25) є вимога позивачки до відповідача про визнання за позивачкою майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, а саме: квартиру (будівельний АДРЕСА_1 , на підставі договору №113 від 29.03.2012, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма «МОНОЛІТ».

Суд першої інстанції, встановивши, що з урахуванням положень законодавства та умов договору ОСОБА_1 набула майнові права на квартиру АДРЕСА_4 ) (вул. Парусна, 1-У) в мікрорайоні м.Чорноморська, що визнано відповідачем у заяві про визнання позову та не оспорюється, дійшов висновку про відсутність предмету спору.

Однак місцевий господарський суд не зазначив, яким чином був вичерпаний предмет спору у цій справі, позовні вимоги у якій заявлені з підстав того, що позивачкою повністю виконано свої зобов`язання за договором №113 від 29.03.2012, тоді як станом на момент звернення з позовом до суду відповідачем не завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку, будинок (будівельний АДРЕСА_2 не введено в експлуатацію, у зв`язку з чим забудовник порушив умови правочину, а ненадання позивачці інформації, яка стосується питань будівництва, і несповіщення усіх обставин, що роблять неможливим виконання договору №113 від 29.03.2012, фактично вказує на невизнання/оспорення права ОСОБА_1 на проінвестоване житло.

Колегія суддів зауважує на тому, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведених приписів процесуального закону, колегія суддів вважає, що суду першої інстанції необхідно було достеменно встановити, чого ним зроблено не було, наявність/відсутність між сторонами спору щодо набуття майнових прав на квартиру, у тому числі перевірити, чи завершено відповідачем будівництво багатоквартирного житлового будинку, чи здано його в експлуатацію, а також чи передано позивачу квартиру за актом приймання-передачі, тобто перевірити, чи не залишилося між сторонами неврегульованих питань

Разом з тим, подання відповідачем заяви про визнання позову жодним чином не свідчить про відсутність предмету спору у справі №916/650/25 (916/4198/25), виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та диспозитивність.

В силу статей 13, 14, 42 Господарського процесуального кодексу України, виходячи з принципу диспозитивності та змагальності у господарському судочинстві, учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, а також несуть ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

Колегія суддів враховує, що чинне процесуальне законодавство (зокрема, статті 46 та 191 Господарського процесуального кодексу України) визначає процесуальний порядок вирішення питання щодо наявності підстав для прийняття відмови від позовної заяви.

За змістом частини першої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Водночас, більш уточнені положення містяться у статті 191 Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно приписів частин першої та четвертої статті 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зі змісту наведених норм процесуального права вбачається, що відповідач має право на визнання позову на будь-якій стадії процесу. Норми процесуального права передбачають два можливих варіанта вчинення судом процесуальних дій у разі визнання позову відповідачем:

1)задоволення позову, що може бути здійснене судом лише за наявності у суду для того законних підстав;

2)постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду. При цьому, цю процесуальну дію суд вчиняє лише у разі, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або ж порушує права чи інтереси інших осіб.

Таким чином, подання відповідачем заяви про визнання позову має наслідком ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення позову або постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Однак, реалізація відповідачем цього права (визнання відповідачем позову) в силу вимог закону не тягне за собою закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Тобто, як слушно зауважено скаржницею, саме по собі визнання позову відповідачем не свідчить про відсутність спору, що мало би мати наслідком закриття провадження у справі.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що про відсутність спору свідчить і відсутність доказів звернення позивача до відповідача щодо врегулювання питань, які, на його думку, є предметом позову, є необґрунтованим, оскільки кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим її слід задовольнити з мотивів, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції

Частиною третьою статті 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, з огляду на встановлені апеляційним судом обставини відсутності підстав для закриття провадження у справі, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

Розподіл судових витрат

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.12.2025 про закриття провадження у справі №916/650/25(916/4198/25) скасувати.

Справу №916/650/25(916/4198/25) направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повну постанову складено 02.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін