ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.03.2026 Справа № 917/897/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2024 року (вх. №2422 від 23.02.2026 року) по справі №917/897/24

за позовною заявою Підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло", вул. Героїв АТО, 73 А, м. Полтава, 36023

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут", вул. Панянка, 65 Б, м. Полтава, 36022

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Північно-Східний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області, вул. Шевченка, 1, м. Полтава, 36011

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 3 686 744,37 грн

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Данько М. С.

Представники сторін не з`явилися.

В провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа №917/897/24 за позовною заявою Підприємство електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" про визнання недійсним додаткових угод № 2 від 31.05.2021, № 4 від 29.07.2021, № 5 від 01.08.2021, № 7 від 29.10.2021, № 8 від 30.11.2021, № 10 від 28.12.2021 до Договору № 100 про постачання електричної енергії споживачу від 15.04.2021 та повернення 3 686 744,37 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.11.2024 року, залишеним в силі постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 року, у справі №917/897/24 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсними додаткові угоди № 2 від 31.05.2021, № 4 від 29.07.2021, № 5 від 31.08.2021, № 7 від 29.10.2021, № 8 від 30.11.2021, № 10 від 28.12.2021 до Договору № 100 про постачання електричної енергії від 15.04.2021, укладеного між Підприємством електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут". Стягнуто з ТОВ "Полтаваенергозбут" на користь Підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" грошові кошти в сумі 3006848 грн 01 коп., 50616 грн 60 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 року справу № 917/897/24 розподілено судді Тимощенко О.М. (підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: звільнення судді Безрук Т.М. з посади).

23.02.2026 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до суду надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2024 року (вх. №2422) по справі №917/897/24.

Ухвалою від 26.02.2026 року суд прийняв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до розгляду, розгляд заяви призначив на 17.03.2026 року на 10:40 год., також суд запропонував позивачу та третій особі подати письмові пояснення відносно даної заяви, в яких викласти свою позицію.

26.02.2026 року до суду від Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби у Полтавській області надійшли пояснення (вх. №2639), відповідно до яких останній не заперечував проти задоволення заяви ТОВ "Полтаваенергозбут" та розстрочення виконання рішення суду від 28.11.2024 року. Також третя особа просила розглядати заяву у відсутність її повноважного представника.

02.03.2026 року до суду від позивача надійшли пояснення (вх. №2755), відповідно до яких останній не заперечував проти задоволення заяви ТОВ "Полтаваенергозбут" та розстрочення виконання рішення суду від 28.11.2024 року. Також позивач просив розглядати заяву у відсутність його повноважного представника.

В судове засідання 17.03.2026 року представники учасників справи не з`явилися. Останні були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів копій ухвали від 26.02.2026 року (т. 3 а. с. 45 - 50).

При розгляді заяви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 18 ГПК України, також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно дост.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно до ч. 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Так, вищезазначеними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Водночас необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

ТОВ "Полтаваенергозбут" у заяві про розстрочення виконання судового рішення зазначило, що ТОВ "Полтаваенергозбут" є критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період та здійснює функції постачальника універсальних послуг на території Полтавської області. Сплата відповідних коштів призведе до неможливості здійснення ТОВ "Полтаваенергозбут" закупівлі електричної енергії для виконання функцій постачальника універсальних послуг та гарантованого забезпечення електричною енергією своїх споживачів, що потягне зупинення господарської діяльності товариства та позбавить права на постачання електричної енергії. Розстрочка виконання судового рішення надасть можливість забезпечувати стабільне виконання енергозабезпечення критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, і у даному випадку розстрочка виконання рішення суду - це не спосіб уникнути відповідачем відповідальності, а навпаки організація та створення умов для подальшого виконання рішення суду, забезпечення співмірності та пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд звертає увагу, що передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача.

При цьому суд враховує, що відповідач, посилаючись на неможливість виконання грошових зобов`язань, не ухиляється від виконання рішення, а лише вказує про тимчасову неможливість виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2024 року.

В рішенні Конституційного Суду України N 5-пр/2013 від 26 червня 2013 року зазначено, що відстрочення або розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява N 22774/93, п. 74).

За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07 жовтня 2003 року у справі Корнілов та інші проти України, заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17 вересня 2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 920/199/16.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

При цьому, господарське процесуальне законодавство надає суду право відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, але розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, відстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Наданим заявником витягом з наказу Міністерства енергетики України від 08.12.2025 року №500 "Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол №103") (т. 3 а. с. 33, 34) підтверджується статус ТОВ "Полтаваенергозбут" () критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

При цьому, позивач та третя особа надали пояснення, відповідно до яких вони не заперечують проти задоволення заяви ТОВ "Полтаваенергозбут" та розстрочення виконання рішення суду від 28.11.2024 року.

Отже, суд вважає, що розстрочення виконання рішення у даній справі забезпечить повноту, своєчасність сплати грошових зобов`язань, а відтак, сприятиме досягненню максимального балансу сторін при виконанні судового рішення.

Отже, оцінюючи всі надані сторонами докази у сукупності, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи наявність у боржника статусу критично важливого підприємства, а також зважаючи на відсутність заперечень позивача та третьої особи проти розстрочення судового рішення, суд доходить висновку, що заява ТОВ "Полтаваенергозбут" про розстрочення виконання рішення суду підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2024 року (вх. №2422 від 23.02.2026 року) по справі №917/897/24 - задовольнити.

2. Розстрочити виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2024 року по справі №917/897/24 на 10 (десять) місяців з 01.03.2026 по 20.12.2026 рівними частинами суму заборгованості та судового збору наступним чином:

- основну заборгованість у розмірі 3 006 848,01 грн: до 20.03.2026 300 684,81 грн, до 20.04.2026 300 684,80 грн, до 20.05.2026 300 684,80 грн, до 20.06.2026 300 684,80 грн, до 20.07.2026 300 684,80 грн, до 20.08.2026 300 684,80 грн, до 20.09.2026 300 684,80 грн, до 20.10.2026 300 684,80 грн, до 20.11.2026 300 684,80 грн, до 20.12.2026 300 684,80 грн, шляхом перерахування грошових коштів на наступні реквізити: IBAN - UA0046969, Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172, ;

- судовий збір у розмірі 50 616,60 грн до 20.03.2026 року шляхом перерахування грошових коштів на наступні реквізити: IBAN - НОМЕР_1 , АТ КБ "Приватбанк", МФО305299, р/р НОМЕР_2 , .

Ухвала підписана 17.03.2026 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту підписання (ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Тимощенко