ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/3760/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Комунальної установи "Кодимський міський центр фінансового господарського обслуговування установ та закладів культури" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області, Одеської обл., м. Кодима

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м. Дніпро

про стягнення 16 855,24 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Комунальна установа "Кодимський міський центр фінансово-господарського обслуговування установ та закладів культури" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3586/25 від 11.07.2025) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" 16 855 грн 24 коп., що складає 10 983 грн 00 коп. - безпідставно отриманих коштів, 1 954 грн 97 коп. - пені, 3 917 грн 27 коп. - штрафу у розмірі 7% від суми боргу, нарахованих позивачем внаслідок порушення відповідачем умов договору від 17.06.2021 №2115/06.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 028 грн 00 коп. - судового збору та витрати, які позивач понесе додатково у зв`язку з розглядом справи.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2025 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№33209/25 від 30.07.2025) про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем було виправлено недоліки позовної заяви та виконано вимоги суду, зазначені в ухвалі суду від 16.07.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2025 (суддя Загинайко Т.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" (ДСС) ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (Суддя Соловйова А.Є.) від 23.12.2025 відкрито провадження у справі №904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (ідентифікаційний код 41449359). Також на офіційному вебпорталі Верховного Суду України 26.12.2025 опубліковано повідомлення про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг".

Ухвалою суду від 07.01.2026 постановлено передати матеріали справи №904/3760/25 за позовом Комунальної установи "Кодимський міський центр фінансового господарського обслуговування установ та закладів культури" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (66000, м. Кодима Одеської обл., вул. Соборна, буд. 88; ідентифікаційний код 41945683) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф. 503; ідентифікаційний код 41449359) про стягнення 16 855 грн. 24 коп. до Господарського суду Дніпропетровської області в провадженні якого перебуває справа №904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (ідентифікаційний код 41449359), для розгляду спору по суті в межах цієї справи.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

21.10.2019 набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства. Однією з ключових новел Кодексу є повна концентрація майнових спорів за участю боржника саме у справі про банкрутство за правилами ГПК України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.01.2026, на підставі положень частини 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/3760/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 14.01.2026 прийняті матеріали справи №904/6870/25(904/3760/25) до свого провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 14.01.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 14.01.2026 була отримана відповідачем 14.01.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 02.03.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 02.03.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним установа «Колимський міський центр фінансово-господарського обслуговування установ та закладів культури» Колимської міської ради Подільського району Одеської області (Код ) (далі-Позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (Код ) (далі-Відповідач), був укладений Договір поставки нафтопродуктів № 2115/06 від 17 червня 2021 року (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець продає партію нафтогазопродуктів по одноразовим відомостям - талонам (талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власники на отримання на ЛЗС/АГЗП Продавця фіксованої кількості певного найменування і марки нафтопродукту, які позначенні на ньому), іменовані надалі «Товар», а Покупець оплатити і прийняти «Товар» на умовах, визначених цим Договором, відповідно до ДК 021:2015 по коду 09130000-0 «Нафта та дистиляти».

Кількість Товару визначає Покупець на суму і ротових коштів передбачених кошторисом, та відпущених одноразових відомостей на нафтотазопродукти по видатковій накладній Продавця (п. 2.1. Договору).

Ціна на Товар визначається в гривнях на час відпуску Товару, з урахуванням можливого зменшення суми грошових коштів визначеними правилами (положенням), які застосовуються Продавцем в залежності віл кількості придбаного Товару Покупцем. В ціну Товару закладена вартість зберігання та видачі нафтогазопродуктів на ЛЗС/АГЗП. Ціна вказується в накладних і рахунках - фактурах, які є невід`ємною частиною цього Договору (п. 4.1. Договору).

Загальна сума Договору складає: 55 961,00 грн (П`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 00 коп) і складається з сум. вкачаних у видаткових накладних, виданих на підставі Договору (п. 4.2. Договору).

Згідно п. 4.5. Договору, Покупець зобов`язанний провести оплату за Товар на підставі рахунку-фактури, видаткової накладної виписаних Продавцем у відповідності до погодженого сторонами асортименту, кількості, ціни і вартості Товару.

Оплата за Товар, який переданий чи даним Договором, повинна бути здійснений протягом 7 (семи) банківських днів з дати підписання видаткової накладної (п. 4.6. Договору).

Позивач, взяті на себе обов`язки перед Відповідачем виконав в повному обсязі, шляхом своєчасної 100% оплати вартості нафтопродуктів згідно умов Договору, що підтверджується платіжним дорученням № 105 від 02.07.2021 року.

Натомість Відповідач з грудня 2025 року, перестав належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. В результаті чого, у Відповідача перед Позивачем, виник борг у 420 літрів бензину А - 92, на загальну суму 10 983,00 грн.

Згідно п. 9.1. Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє в частині взаєморозрахунків до їх повного проведення.

Позивач жодних повідомлень визначених у ч. 2 п. 9.1. Договору в односторонньому порядку не отримував, та не надсилав.

Окрім того, у п. 9.3. Договору також визначено, що Договір вважається пролонгованим на наступний рік, на тих же умовах, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії не заявить про розірвання, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного проведення .

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» взятих на себе зобов`язань з передачі товару на підставі договору № 2115/06 від 17 червня 2021 року, позивач позбавлений можливості реалізувати право на отримання свого, уже оплаченого за бюджетні кошти, товару на загальну суму 10 983,00 гривень.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За Договором поставки від №2115/06 від 17.06.2021 товаром є бензин А-92 та дизпаливо Energy, відпуск якого здійснюється на АЗС за довірчими документами (скретч-картами), які надаються Постачальником за видатковою накладною.

Як передбачено умовами пунктів 3.1.,3.2.,3.3.,3.4. Договору, Продаж товару здійснюється по одноразових відомостях (талонам) встановленого зразка в кількості і асортименті, згідно з наданим Покупцем і узгодженим з Продавцем замовленням. Термін дії талонів - календарний рік. Отримання Товару Покупцем проводиться тільки за наявності оригіналу, належним чином оформленої довіреності (Форма № м-2) на отримання «Товару». Товар вважається наданий Продавцем і прийнятим Покупцем з моменту підписання Сторонами видаткової накладної.

Враховуючи наведене, скретч-карта не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі скретч-карт, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і на підставі наданих Замовником скретч-карт.

Стаття 662 ЦК України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 ЦК України. Так Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» поставку товару відповідачем не здійснено, коштів сплачених за нього не повернуто.

Отже, відсутність дій ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» щодо поставки товару, надає позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті попередньо сплачені кошти. Не повернення Відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що Позивачем оплачено вартість товару, однак Відповідач визначений договором товар покупцю в повному обсязі не передав, то Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу кошти за недопоставлений товар бензин А92 на суму 10 983,00 грн.

Щодо правових підстав нарахування позивачем штрафу та пені, суд встановив наступне.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Пунктами 5.1.,5.2.,5.3. Договорів встановлено, що в випадку затримки оплати за Товар передбаченої п. 4.6. даного Договору, Покупець відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України повинен виплатити Продавцю суму борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми. У випадку порушення, строків виконання зобов`язань Продавцем, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг) з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф, згідно абз. 3 п.2 ст.231 Господарського Кодексу України. В інших випадках Сторони несуть повну матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору відповідно до чинного законодавства України.

Внаслідок неналежного виконання Відповідачем взятих зобов`язань, не відпущеними залишилися 420 літрів бензину А-92, загальною вартістю 10 983,00 грн, які оплачені покупцем у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вище наведене, позивачем нараховано пеню у розмірі 0,1 відсотка за кожен день прострочення та штрафу в наслідок порушення Договору, згідно абз. 3 п. 2 ст. 231 Господарського кодексу України (чинний на момент здійснення розрахунку), що також передбачено у п.5.2. Договору за наступним розрахунком:

Розрахунок пені та штрафу по Договору № 2115/6 від 17.06.2021 року.

1. Основний борг-10 983,00 грн.

2.Пеня. Загальна кількість днів прострочення оплати - 178 дні. У розмірі 0,1 відсотка за кожен день прострочення, на час подання позовної заяви : за період із 01.01.2025 р. по 27.06.2025 р. (178 днів), 10 983,00 х 0.1 х 178 : 100 = 1 954,97 грн.

Розрахунок пені здійснювався за формулою: Пеня = С х РП х Д : 100, де С - Сума заборгованості за період, РП - розмір пені, зазначений в договорі, Д - Кількість днів прострочення.

3. Штраф. За прострочення понад тридцять днів штраф у розмірі 7 % вказаної вартості згідно абз. 3 п. 2 ст. 231 Господарського кодексу; 55 961 - 7% - 3 917,27 грн. Розрахунок штрафу здійснювався за формулою : Пеня = С-РШ, де С - Сума вказаної вартості згідно договору, РШ - розмір штрафу, зазначений в договорі.

З урахуванням встановлених обставин, перевіривши правильність нарахувань пені та штрафу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Комунальної установи "Кодимський міський центр фінансового господарського обслуговування установ та закладів культури" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" заборгованості за наслідком порушення Договору поставки нафтопродуктів № 2115/06 від 17.06.2021 у сумі 10 983,00 грн, пені у сумі 1 954,97 грн, штрафу у сумі 3 917,27 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь Донецької обласної прокуратури підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Комунальної установи "Кодимський міський центр фінансового господарського обслуговування установ та закладів культури" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (66000, Одеська область, м. Кодима, вул. Соборна, 88, ) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) про стягнення 16 855,24 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) на користь Комунальної установи "Кодимський міський центр фінансового господарського обслуговування установ та закладів культури" Кодимської міської ради Подільського району Одеської області (66000, Одеська область, м. Кодима, вул. Соборна, 88, ) заборгованості за наслідком порушення Договору поставки нафтопродуктів № 2115/06 від 17.06.2021 у сумі 10 983,00 грн, пеню у сумі 1 954,97 грн, штраф у сумі 3 917,27 грн, 3 028,00 грн - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 02.03.2026.

Суддя А.Є. Соловйова