ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2026 р. Справа №910/644/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Норов Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026

у справі №910/644/26 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень"

про визнання відсутнім права вимоги та стягнення 813 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" (далі - ТОВ "ДС Ексім") звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" (далі - ТОВ "Стужень"), у сумі 813 000,00 грн, що дорівнює ціні позову, в частині стягнення безпідставно набутих ТОВ "Стужень" грошових коштів від ТОВ "ДС Ексім".

Обґрунтовуючи вказану заяву позивач зазначає, що наразі існує високий ризик ухилення ТОВ "Стужень" від виконання потенційного рішення суду, в частині повернення ТОВ "ДС Ексім" безпідставно набутих коштів. Ризик обґрунтовується тим, що ТОВ "Стужень" фактично не є підприємством, яке провадить систематичну діяльність, спрямовану на досягнення певних фінансових результатів. У відкритих джерелах (на вебресурсі Opendatabot.ua) наявна інформація щодо кількості працівників відповідача - йдеться про лише одного працевлаштованого працівника на підприємстві протягом 2021-2024 років (директор). Також, з інформації, наявної на вебресурсі Opendatabot.ua, вбачається, що ТОВ "Стужень" не декларує жодних доходів у період з 2022 по 2024 рік, що свідчить про перебування підприємства у фактичному простої.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 заяву ТОВ "ДС Ексім" про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ "Стужень" (код 42686374) НОМЕР_1 , відкритому в АТ "МІБ" (код банку 380582), а також на інших відкритих банківських рахунках у сумі 813 000,00 грн.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи мотиви викладені позивачем, пов`язаність предмету спору з заходами забезпечення позову, можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви ТОВ "ДС Ексім".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Стужень" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною. Ухвала постановлена з нез`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, з порушенням норми процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) є підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Стужень" у справі №910/644/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Стужень" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.03.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/644/26. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 02.03.2026.

23.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 задоволено заяву представника ТОВ "Стужень" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

02.03.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу ТОВ "Стужень" без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 - без змін.

Так, позивач зазначає, що спроба відповідача привласнити безпідставно набуті кошти шляхом ініціювання процедури банкрутства за підробленими документами та включення цих сум до "кредиторської заборгованості", в контексті загальної характеристики господарських результатів відповідача за останні роки, а також ігнорування будь-яких вимог позивача, в сукупності свідчить про високий ризик ухилення відповідача від виконання майбутнього рішення суду. Всі наведені обставини є доведеними належними доказами, й були враховані судом першої інстанції.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 11.03.2026 з`явився представник відповідача.

Позивач свого представника у судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з частинами 3, 6, 8 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Таким чином, позивач повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом. При цьому, явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/644/26 розглядається за відсутності його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2026, підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом

ТОВ "ДС Ексім" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Стужень" про визнання відсутнім права вимоги ТОВ "Стужень" до ТОВ "ДС Ексім" щодо виконання зобов`язання з оплати вартості товару за договором поставки від 27.01.2021 №27-01-21 в сумі 13 433 173,08 грн, а також стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 813 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2024 ТОВ "Стужень" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДС Ексім". Відповідач заявив кредиторські вимоги у розмірі 15 734 058,79 грн, зокрема, 13 433 173,08 грн боргу за договором поставки від 27.01.2021 №27-01-21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 у справі №910/12716/24, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025, відмовлено ТОВ "Стужень" у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "ДС Ексім".

Суди дійшли висновку, що заборгованість ТОВ "ДС Ексім" перед ТОВ "Стужень" не є безумовною та доведеною, а між сторонами існує спір про право, з огляду на невизнання ТОВ "ДС Ексім" власної заборгованості та наявності численної кількості дефектів у первинній документації, яка надана ТОВ "Стужень" разом з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За таких обставин, ТОВ "ДС Ексім" просить визнати відсутнім право вимоги щодо виконання зобов`язання з оплати вартості товару за договором поставки від 27.01.2021 №27-01-21 в сумі 13 433 173,08 грн.

Водночас ТОВ "ДС Ексім" безпідставно протягом 2021-2023 років перерахувало ТОВ "Стужень" 813 000,00 грн.

ТОВ "Стужень" не задовольнило вимогу позивача про повернення 813 000,00 грн, чим порушило права позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 відкрито провадження у справі №910/644/26 та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Крім того, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на кошти, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Стужень" у сумі 813 000,00 грн.

Обґрунтування заяви наведено вище за текстом цієї постанови.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 3 частини 1 статті 255 ГПК України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 1, 3 статті 138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 №4-рп/2011).

Зокрема, інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011).

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами, відповідно до статей 73, 74, 76-79 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №915/1912/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, в разі задоволення позову.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, в розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічна правова позицію викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №910/361/18.

Колегія суддів зазначає, що ТОВ "ДС Ексім" не доведено належними та допустимими доказами обставин ймовірності того, що грошові кошти наявні на рахунках відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

У той же час, заява ТОВ "ДС Ексім" про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення ТОВ "Стужень" від виконання рішення суду в даній справі, в разі задоволення позову. Доказів того, що відповідач здійснює дії спрямовані на зняття або витрачання коштів позивачем суду також не надано.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ "ДС Ексім" у заяві про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Наведені позивачем обставини щодо необхідності застосування заходів до забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме лише посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог, які належать ТОВ "Стужень", колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у застосуванні заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Стужень" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ "ДС Ексім" про забезпечення позову.

Розподіл судових витрат

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду, розподіл сум судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним спору, згідно з загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стужень" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 скасувати.

3. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ДС Ексім" про забезпечення позову.

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.01.2026 у справі №910/644/26 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 16.03.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран