РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2026Справа № 910/517/26

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/517/26

за позовом Адвокатського об`єднання "ЮРЛАЙН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ"

про стягнення 953 282,15 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське об`єднання "ЮРЛАЙН" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" про стягнення 953 282,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про надання адвокатських послуг від 25.01.2024, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги у сумі 826 779,50 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в розмірі 92 629,19 грн, інфляційні втрати - 18 648,22 грн та 3% річних у розмірі 15 225,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін.

21.01.2026 через систему «Електронний суд» позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідача в межах ціни позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2026 відмовлено Адвокатському об`єднанню "ЮРЛАЙН" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як установлено судом, позивач і відповідач мають зареєстровані електронні кабінети у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі відповідно ухвала суду від 22.01.2026 про відкриття провадження у справі в електронному вигляді була доставлена до електронних кабінетів сторін, що підтверджується повідомленнями про доставку електронного листа, залученими до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України вважається, що сторони отримали 26.01.2026 ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.01.2026.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статтями 165, частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 22.01.2026, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У свою чергу, суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

За приписами ч. 2, 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті у строки, визначені ст. 178, 252 ГПК України, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем суду не надано.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

25.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (за договором - Замовник) та Адвокатським об`єднанням «ЮРЛАЙН» (за договором - виконавець) був укладений Договір №б/н про надання адвокатських послуг, відповідно до п. 1.1. якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надавати йому адвокатські та інші юридичні послуги, а Замовник зобов`язується оплачувати надані Виконавцем послуги в порядку, терміни та на умовах, встановлених Договором.

Відповідно до п. 3.2. Договору, вартість послуг, що надаються Виконавцем за Договором, порядок їх оплати, а також компенсація всіх витрат Виконавця понесених внаслідок виконання даного Договору, визначаються за домовленістю між сторонами, виходячи зі складності та обсягів виконаних Виконавцем робіт та наданих послуг і фіксуються в рахунках, що виставляються Виконавцем».

Згідно з п. 3.3. Договору, оплата виставлених Виконавцем рахунків здійснюється Замовником не пізніше, ніж протягом 3-х банківських днів з дня одержання рахунку. Виконавець має право зупинити надання послуг за цим Договором у випадку не сплати Замовником виставлених рахунків.

Після оплати послуг Виконавець направляє Замовнику для підписання Акт про надані послуг в двох примірниках, один з яких після підписання Замовником повертається Виконавцю (п. 3.5. Договору).

У п. 5.1. Договору встановлено, що договір вступає в силу з 25.01.2024 року і укладений до 31.12.2025 року включно.

З доданих до справи доказів убачається, що на виконання умов укладеного сторонами договору, позивач виставив відповідачу для оплати наступні рахунки: № 192/09 від 09.09.2024 на суму 120 100,00 грн; № 216/10 від 08.10.2024 на суму 99 600,00 грн; № 242/11 від 06.11.2024 на суму 179 095,00 грн; № 264/12 від 03.12.2024 на суму 150 660,00 грн; №09/01 від 08.01.2025 на суму 98 325,00 грн; № 30/02 від 06.02.2025 на суму 60 755,00 грн; № 52/03 від 07.03.2025 на суму 59 143,00 грн; № 82/04 від 09.04.2025 на суму 16 540,00 грн; №108/05 від 05.05.2025 на суму 29 190,00 грн; № 137/06 від 06.06.2025 на суму 42 066,50 грн; № 160/07 від 07.07.2025 на суму 14 682,50 грн; № 186/08 від 06.08.2025 на суму 10 462,50 грн; № 290/12 від 02.12.2025 на суму 9 790,00 грн.

Крім того, на підтвердження факту надання позивачем послуг відповідачу за укладеним договором суду надані підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № НП-15 від 24.01.2024 на суму 233 110,00 грн; № НП-39 від 23.02.2024 на суму 258 510,00 грн; № НП-96 від 30.04.2024 на суму 273 380,00 грн; № НП-117 від 31.05.2024 на суму 85 680,00 грн; № НП-151 від 30.06.2024 на суму 94 300,00 грн; № НП-180 від 31.07.2024 на суму 124 500,00 грн; № НП-204 від 30.08.2024 на суму 12 100,00 грн; № НП-224 від 3.09.2024 на суму 99 600,00 грн; № НП-243 від 31.10.2024 на суму 179 095,00 грн; № НП-264 від 29.11.2024 на суму 150 660 грн; № НП-287 від 31.12.2024 на суму 98 325,00 грн; № НП-44 від 28.02.2025 на суму 59 143,00 грн; №НП-66 від 31.03.2025 на суму 16 540,00 грн; № НП-88 від 30.04.2025 на суму 29 190,00 грн; № НП-118 від 30.05.2025 на суму 42 066,00 грн; № НП-148 від 30.06.2025 на суму 14 682,50 грн; № НП-173 від 31.07.2025 на суму 10 462,50 грн; № НП-271 від 28.11.2025 на суму 9 790,00 грн.

Отже, з наданого позивачем до справи розрахунку основної заборгованості убачається, що позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 1 726 779,50 грн, які відповідач оплатив частково на загальну суму 1 133 110,00 грн. Відтак, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги станом на 20.01.2026 становить 826 779,50 грн.

Крім того, умовами п. 4.2. Договору визначено, що замовник у разі прострочення оплати послуг сплачує виконавцю неустойку (пеню) в розмірі 0,5% від вартості послуг за кожен день прострочення.

Оскільки відповідач протягом строку дії Договору кошти за надані юридичні послуги повністю не оплатив, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у сумі 826 779,50 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в розмірі 92 629,19 грн, інфляційні втрати - 18 648,22 грн та 3% річних у розмірі 15 225,24 грн.

Відповідач під час розгляду справи відзив на позовну заяву суду не подав і позовні вимоги не оспорив.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору про надання адвокатських послуг від 25.01.2024, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як установлено судом, на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу послуги юридичні послуги на загальну суму 1 726 779,50 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідач надані позивачем послуги оплатив частково на загальну суму 1 133 110,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем були прийняті надані позивачем послуги без будь-яких зауважень та претензій шляхом підписання вказаних актів приймання-передачі виконаних робіт, у відповідача виник обов`язок здійснити їх оплату у визначений договором строк.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем не надано суду доказів оплати наданих послуг на суму 826 779,50 грн та будь-яких доказів щодо неможливості виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на вищенаведене та встановлення судом факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати отриманих послуг за договором у розмірі 826 779,50 грн, вимога позивача про стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання зобов`язань за договором пеню в сумі 92 629,19 грн, 3% річних - 15 225,24 грн та інфляційні втрати - 18 648,22 грн, розраховані за період з 12.06.2025 по 20.01.2026.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вони є арифметично вірними, відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені, нарахованої за порушення виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, суд зазначає наступне.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що замовник у разі прострочення оплати послуг сплачує виконавцю неустойку (пеню) в розмірі 0,5% від вартості послуг за кожен день прострочення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Станом на день звернення позивача до суду розмір неустойки, яка нараховується за несвоєчасне виконання саме грошового зобов`язання, регулюється положеннями Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996.

Позивачем на вимогу суду здійснено розрахунок пені за період з 12.06.2025 по 20.01.2026 з урахуванням положень Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996, розмір якої склав 150 477,49 грн.

Отже, розмір пені, нарахованої позивачем згідно з умовами п. 4.2. Договору, є меншим, ніж розмір пені, розрахованої з урахуванням положень Закону України «Про несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак, з урахуванням наведених вище обставин, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 92 629,19 грн.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Адвокатського об`єднання «ЮРЛАЙН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКН «СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ» про стягнення 953 282,15 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКН «СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ» (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, буд. 18-А; ) на користь Адвокатського об`єднання «ЮРЛАЙН» (65062, м. Одеса, Французький бульвар, буд. 66/1, прим. 103/1В; ) заборгованість у розмірі 826 779 грн 50 коп., інфляції втрати - 18 648 грн 22 коп., 3% річних - 15 225 грн 24 коп., пеню - 92 629 грн 19 коп. та судовий збір у розмірі 11 439 грн 39 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.03.2026.

Суддя А.І. Привалов