ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 Справа № 904/6028/25
за позовом Жовтоводської окружної прокуратури, м. Жовті Води, Кам`янський район, Дніпропетровська область в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), м. Кривий Ріг, Дніпропертовська область, Лихівської селищної ради, селище міського типу Лихівка, Кам`янський район, Дніпропетровська область

до Державного спеціалізованого госопдарського підприємства "Ліси України", м. Київ

про стягнення шкоди завданої порушенням природоохоронного законодавства

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Бублич А.В.

Представники:

прокурор: Трубіцина В.Д.;

від позивача-1: не з`явився;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача: Денисенко Т.В.

ПРОЦЕДУРА

Жовтоводська окружна прокуратура в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), Лихівської селищної ради звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в якому просить суд стягнути шкоду, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 483 368, 93 грн.

Ухвалою суду від 27.10.2025 позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме зареєструвати електронний кабінет Лихівської селищної ради в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" та надати докази про наявність електронного кабінету у позивачів.

30.10.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

19.11.2025 від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надійшов відзив на позовну заяву.

26.11.2025 від Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив.

28.11.2025 від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 01.12.2025 з`явився прокурор.

Ухвалою суду від 01.12.2025 відкладено підготовче засідання в розумних строках до 05.01.2026.

05.01.2026 судове засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Ярошенко В.І. на лікарняному у період з 05.01.2026 по 09.01.2026.

Ухвалою суду від 12.01.2026 призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 26.01.2026.

В судове засідання 26.01.2026 з`явився прокурор та представник відповідача. Представники позивача-1 та представник відповідача-2 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 26.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2026.

В судове засідання 18.02.2026 з`явились прокурор та представник відповідача. Представники позивача-1 та представник відповідача-2 явку не забезпечили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. В судовому засіданні відповідач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 18.02.2026 розгляд справи відкладено на 02.03.2026.

В судове засідання 02.03.2026 з`явились прокурор та представник відповідача. Представники позивача-1 та представник відповідача-2 явку не забезпечили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тож суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача-1 та представник відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Суд наголошує на тому, що сторони скористались своїм правом на подання заяв по суті справи із посиланням на конкретні докази та нормативне обґрунтування своїх правових позицій.

В ході судового засідання 02.03.2026 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи та досліджено наявні у матеріалах справи докази.

В судовому засіданні 02.03.2026 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція прокурора викладена у позовній заяві

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що в період часу з 14 по 21 березня 2025 під час обстеження територіі? державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу здійснено виїзд та обстеження місця незаконної порубки дерев по ліву сторону автодороги між с. Лихівка та с. Байдківка, Кам`янського району Дніпропетровської області (координати на карті: 48.646690, 33.844833), в присутності лісника Лихівського лісництва філії «Петриківський лісгосп» ДСГП «Ліси України» Петрушака Ю. А. та представників національної поліції ВП №7 Кам`янського РУП. Під час обстеження виявлено пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту у кількості 83 одиниці. За результатами обстеження та проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища складено акт від 14-21.03.2024 за № 24/4.2/24.

07.03.2024 за даним фактом Відділенням поліціі? № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровськіи? області до ЄРДР внесені відомості за № 0000120 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК Украі?ни.

Згідно розрахунку збитків, проведеного працівниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої лісу», вказаним правопорушенням заподіяно шкоду лісовому господарству на загальну суму 483 368.93 грн.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000120 здіи?снено огляд місця подіі?, по ліву сторону автодороги між селами с. Лихівське та с. Баи?дківка, Кам`янського раи?ону Дніпропетровськоі? області (координати на карті: 48.646690, 33.844833), в ході якого виявлено 83 пнів сироростучих дерев, у яких відсутня середня частина стовбура дерева.

Позівач зазначає, що відповідач, як постіи?нии? лісокористувач, допустив протиправну бездіяльність у вигляді невчинення діи?, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчіи? и?ому територіі? земель лісового фонду, діяв/бездіяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування 83 дерев у кварталі 21 Лихівського лісництва філіі? «Петриківськии? лісгосп» ДСГП «Ліси Украі?ни».

На дании? час у вказаному кримінальному провадженні № 0000120 досудове розслідування триває, жодніи? особі про підозру не повідомлено, завдана внаслідок незаконноі? порубки шкода в сумі 483 368,93 грн не відшкодована.

Позиція позивачів

Позивачі 1, 2 не скористався своїм процесуальним правом на подання пояснень по суті спору.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позов

Відповідач заперечує позовні вимоги та вказує на те, що вимірювання стовбурів діаметрів пошкоджених дерев до ступеня припинення росту проводилось спеціальною повіреною вимірювальною рулеткою (свідоцтво про контроль метрологічних характеристик засобу вимірювальноі? техніки від 30.08.2023 № 08-0/17048-2-2, чинне до 30.08.2024), однак до матеріалів позовноі? заяви копію такого свідоцтва не долучено. Відповідач ставить під сумнів достовірність даних щодо вимірів діаметрів пошкоджених дерев, оскільки із долучених протоколів огляду місця подіі? не вбачається чи є використана вимірювальна рулетка повіреним засобом вимірювальноі? техніки, в розумінні ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідач посилається на те, що розрахунок розміру шкоди на загальну суму 483368, 93 грн проведено працівниками Державноі? екологічноі? інспекціі? Придніпровського округу на підставі Постанови Кабінету Міністрів Украі?ни № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди завданоі? порушенням законодавства про природно-заповіднии? фонд». Розрахунок проведено на підставі інформаціі? щодо діаметрів самовільно зрубаних дерев, зазначених в протоколі огляду місця подіі?. Таким чином, розрахунок розміру збитків ґрунтувався на припущенні відповідності діаметрів дерев, які слугували базою для здіи?снення розрахунку, відповідно і розрахована сума збитків є необґрунтованою.

Позиція прокурора викладена у відповіді на відзив

Прокурор зазначає, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. ДСГ «Ліси України», як постійний лісокористувач, вина якого полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих йому ділянках із земель лісового фонду, та на виконання вимог чинного законодавства повинен відшкодувати завдані його протиправними діями/ бездіяльністю збитки.

Прокурор вказує на те, що розмір завданих державі збитків незаконною порубкою лісових насаджень підтверджено актом від 14-21.03.2024 складеним старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Банним А. Ю. та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Звягою Д.В. за результатами обстеження місця незаконної порубки дерев по ліву сторону автодороги між с. Лихівка та с. Байдківка, Кам`янського району, Дніпропетровської області (координати на карті: 48.646690, 33.844833), в присутності лісника Лихівського лісництва ДП « Петриківське лісове господарство » Петрушака Ю. А. та представників національної поліції ВП № 7 Кам`янського РУП.

Згідно розрахунку розміру шкоди, який є додатком до вищевказаного акта, проведеного працівниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 « Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди завданої порушенням законодавства про природно -заповідний фонд», вказаним правопорушенням заподіяно шкоду лісовому господарству на загальну суму 483 368, 93 грн. Відповідача був присутнім під час складання вказаного акта і не мав жодних зауважень щодо його змісту.

Щодо необхідності відповідачу оглянути спеціально повірену вимірювальну рулетку (свідоцтво про контроль метрологічних характеристик засобу вимірювальної техніки від 30.08.2023 № 08-0/17048-2-2, чинне до 30.08.2024 ), звертаємо увагу, що даний засіб та документи на нього перебувають у володінні Державної екологічної інспекції Придніпровського округу. Відповідач, за необхідності, має право заявити суду клопотання про їх витребування.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Згідно з інформацією філії «Східний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» від 14.05.2025, даних Публічної кадастрової карти, які відображають відомості про межі територіальних громад, що визначаються по зовнішніх межах юрисдикції рад територіальних громад, які об`єдналися відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», територія кварталу 21 Лихівського лісництва філії «Східний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», перебуває в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0129 в адміністративних межах Лихівської селищної територіальної громади.

Відповідно до інформації наданої у листі філії «Східний лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» від 14.05.2025 № 1077/32.6-2025, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0129, на якій невстановленими особами здійснено незаконну порубку 83 дерев, перебуває в постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Згідно відомостей з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0129 відноситься до категорії: землі лісогосподарського призначення, код цільового призначення: 09.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, площа 52.1681 га, місце розташування: Дніпропетровська область, Кам`янський район, Лихівська селищна територіальна громада.

Як зазначає прокурор, на підставі наказу «Про здійснення заходів, направлених на виявлення та попередження фактів незаконного добування та розповсюдження об`єктів рослинного та тваринного світу, та порушень природоохоронного законодавства на території Дніпропетровської та Кіровоградської областей, в т.ч. на територіях об`єктів природно-заповідного фонду» від 29.02.2024 року № 55-ТП старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Банним А.Ю. та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Звягою Д.В. здійснено виїзд та обстеження місця незаконної порубки дерев по ліву сторону автодороги між с. Лихівка та с. Байдківка, Кам`янського району Дніпропетровської області (координати на карті: 48.646690, 33.844833), в присутності лісника Лихівського лісництва філії «Петриківський лісгосп» ДСГП «Ліси України» Петрушака Ю.А. та представників національної поліції ВП № 7 Кам`янського РУП.

Під час обстеження виявлено пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту у кількості 83 одиниці. Здійснено вимірювання діаметрів стовбурів пошкоджених дерев. Діаметри стовбурів пошкоджених дерев до ступеня припинення росту становлять: 10,1-14 см. 9 од., 14,1-18 см. 10 од., 18,1-22 см. 12 од., 22,1-26 см. 22 од., 26,1-30 см. 10 од., 30,1-34 см. 8 од., 34,1-38 см. 4 од., 38,1-42 см. 2 од., 42,1-46 см. 3 од., 46,1-50 см. 1 од., 64 см. 1 од., 58,5 см. 1 од.

Вимірювання стовбурів діаметрів пошкоджених дерев до ступеня припинення росту проводилось спеціальною повіреною вимірювальною рулеткою (свідоцтво про контроль метрологічних характеристик засобу вимірювальної техніки від 30.08.2023 № 08-0/17048-2-2, чинне до 30.08.2024). Виходячи с морфологічних ознак дерева знаходились в задовільному санітарному стані.

На момент перевірки інспекторами не було встановлено осіб правопорушників.

За результатами обстеження та проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища складено акт від 14-21.03.2024 за № 24/4.2/24.

Згідно розрахунку, проведеного працівниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої лісу», вказаним правопорушенням заподіяно шкоду лісовому господарству на загальну суму 483 368, 93 грн.

Матеріали обстеження направлено Інспекцією до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області листом від 26.03.2024 № 3-1787-42 для встановлення винних осіб та реагування в межах повноважень.

07.03.2024 за даним фактом Відділенням поліції № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР внесені відомості за № 0000120 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000120 здійснено огляд місця події, по ліву сторону автодороги між селами с. Лихівське та с. Байдківка, Кам`янського району Дніпропетровської області (координати, 48.646690, 33.844833), в ході якого виявлено 83 пнів сироростучих дерев, у яких відсутня середня частина стовбура дерева.

Враховуючи викладене, відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв/бездіяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування 83 дерев у кварталі 21 Лихівського лісництва філії «Петриківський лісгосп» ДСГП «Ліси України».

На даний час у вказаному кримінальному провадженні № 0000120 досудове розслідування триває, жодній особі про підозру не повідомлено.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що заподіяна навколишньому природному середовищу шкода у розмірі 483 368, 93 грн залишається невідшкодованою, у зв`язку із чим прокурор вимушений звернутися з позовом до суду про їх стягнення в примусовому порядку.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України ліс тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Статтею 3 Лісового кодексу України визначено, що лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України Про охорону навколишнього природного середовища, цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 13 Конституції України, статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (стаття 66 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність.

Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (частини третя, четверта статті 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища).

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища).

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (частини перша, друга статті 86 Лісового кодексу України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень (пункт 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України).

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Шкода, заподіяна лісу, не наданому в користування, у разі невстановлення осіб, винних у заподіянні шкоди, відшкодовується органом місцевого самоврядування, у межах території якого знаходиться ліс, якому була заподіяна шкода (стаття 107 Лісового кодексу України).

Прокурор зауважує на тому, що внаслідок неналежного виконання працівниками Філії ДСГП Ліси України обов`язків по захисту, охороні лісових насаджень від незаконних рубок, навколишньому природному середовищу заподіяно збитки у розмірі 483 368, 93 грн, які виникли внаслідок того, що відповідач як лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України, що є підставою для стягнення з відповідача суми завданої шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 № 909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17, від 09.11.2018 у справі №909/912/17, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, від 18.02.2019 у справі № 926/869/18).

Ураховуючи вимоги статті 1166 Цивільного кодексу України, у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести суду, що у його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Водночас у пункті 88 постанови від 13.05.2020 у справі № 9901/93/19 відображено позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно якої, виходячи з вимог частини другої статті 19, статей 63 і 86 Лісового кодексу України, з урахуванням правової позиції, викладеної в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17 та від 19.12.2018 у справі № 925/382/17, лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами.

На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 963 від 04.11.2022 «Про припинення Державного підприємства "Петриківське лісове господарство" та затвердження складу Комісії з припинення», припинено ДП «Петриківське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі ДСГП «Ліси України», яке є правонаступником прав та обов?язків ДП "Петриківське лісове господарство".

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ДП " Петриківське лісове господарство" припинено 31.07.2024 року, номер запису - 1 19031530, підстава: рішення щодо реорганізації. Дані про юридичних осіб - правонаступників: ДСГП "Ліси України", ідентифікаційний код: 44768034.

Філія «Східий лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» заснована на державній власності та являється відокремленим підрозділом ДСГП "Ліси України" згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

У відповідності до розподілу ДСГП "Ліси України" на території Дніпропетровської та Запорізької областей філія «Східний лісовий офіс» забезпечує охорону, захист, невиснажливе використання та відтворення лісів.

3 огляду на викладене, в результаті реорганізації ДІ «Петриківське лісове господарство», усі майнові та немайнові права, інтереси та обов?язки вказаного підприємства перейшли до правонаступника - ДСГП "Ліси України".

Отже, ДСГП "Ліси України" як постійний лісокористувач, вина якого полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих йому ділянках із земель лісового фонду, та на виконання вимог чинного законодавства, повинен відшкодувати завдані його протиправними діями збитки.

Розрахунок шкоди, завданої навколишньому природному середовищу у розмірі 483 368, 93 грн, наведено в додатку до акту від 14-21.03.2024, здійснений працівниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 « Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди завданої порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Відповідача був присутнім під час складання вказаного акта і не мав жодних зауважень щодо його змісту.

Відповідно до положень статей 29, 691 Бюджетного кодексу України шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу, стягується пропорційно в дохід спеціального фонду відповідної місцевої ради, обласного бюджету, Державного бюджету України.

Приписами статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що державний фонд охорони навколишнього природного середовища утворюється за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 29, пунктом 4 частини першої статті 691 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 671 цього Кодексу), зокрема, є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

До надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків.

Водночас за змістом пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, зокрема здійснює розподіл бюджетних коштів між державним бюджетом, бюджетами Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, між місцевими бюджетами, а також між загальним та спеціальним фондами бюджету відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, і їх перерахування відповідно до законодавства.

Отже, функції з розподілу коштів після їх зарахування на спеціальний рахунок віднесено до повноважень Державної казначейської служби, яка наділена усіма необхідними повноваженнями для здійснення такого розподілу між державним та місцевими бюджетами.

Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Отже, всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду.

Так, наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 "Про бюджетну класифікацію" затверджено код класифікації доходів бюджету для грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності - 24062100. Даний рахунок відкривається за балансовим рахунком, який називається: кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами та згідно коду бюджетної класифікації 24062100: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Сума зараховується в повному обсязі на один рахунок місцевої ради, а потім йде автоматичне відсоткове розмежування між рівнями бюджету відповідно до пункту 4 частини першої статті 69-1 Бюджетного кодексу України.

Заперечення відповідача щодо доводів викладених у відзиві на позовну заяву відхиляються судом з огляду на наступне.

Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства, проте факт вчинення вказаного правопорушення природоохоронного законодавства свідчить про те, що такі заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу відповідачем.

Означені обставини підтверджують, що відповідач мав можливість і повинен був здійснювати належний комплекс заходів з контролю за територією, де виявлено незаконну вирубку, проте не здійснював належних заходів охорони лісу.

Верховний Суд неодноразово виснував, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (див., зокрема постанови Верховного Суду від 18.05.2023 у цій справі № 914/669/22, від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 12.09.2024 у справі № 907/181/22, від 28.09.2023 у справі № 927/32/23, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 та інші).

Відтак покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування, та звільнення від юридичної відповідальності як засобу державного примусу лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

У розгляді даного питання господарський суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 12.09.2024 у справі № 907/181/22, де вказано, що господарський суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, виходить з презумпції вини правопорушника.

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 914/669/22).

Відтак наведені обставини у їх сукупності є належним підтвердженням протиправної поведінки відповідача, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.

Заперечення відповідача щодо розрахунку збитків судом не приймаються з наступних підстав.

Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо).

У спірних правовідносинах шкода це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).

Слід також відзначити, що законом не передбачено, що виявлення зрубаних дерев може підтверджуватись тільки певними засобами доказування. Здійснення заходів державного нагляду (контролю) органами Державної екологічної інспекції України не виключають можливості виявляти та фіксувати вказані обставини в ході проведення інших заходів уповноваженими органами. Тим більше, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану.

Як зазначалося судом вище, на підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок незаконної вирубки дерев, прокурор долучив до позовної заяви розрахунок, який є додатком до акту від 14-21.03.2024, здійснений працівниками Державноїекологічної інспекції Придніпровського округу, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 « Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди завданої порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Відповідач у відзиві зазначав, що рохрахунок ґрунтувався на даних копії акта огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства.

Відповідач ставить під сумнів достовірність даних щодо вимірів діаметрів пошкоджених дерев, оскільки із долучених протоколів огляду місця подіі? не вбачається чи є використана вимірювальна рулетка повіреним засобом вимірювальноі? техніки, в розумінні ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Відповідач посилається на те, що розрахунок розміру шкоди на загальну суму 483368, 93 грн проведено працівниками Державноі? екологічноі? інспекціі? Придніпровського округу на підставі Постанови Кабінету Міністрів Украі?ни № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди завданої порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Суд зазначає, що розмір завданих державі збитків незаконною порубкою лісових насаджень підтверджено актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства акт від 14-21.03.2024 за № 24/4.2/24, а саме старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Банним А.Ю. та державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Придніпровського округу Звягою Д.В. здійснено виїзд та обстеження місця незаконної порубки дерев по ліву сторону автодороги між с. Лихівка та с. Байдківка, Кам`янського району Дніпропетровської області (координати на карті: 48.646690, 33.844833), в присутності лісника Лихівського лісництва філії «Петриківський лісгосп» ДСГП «Ліси України» Петрушака Ю.А. та представників національної поліції ВП № 7 Кам`янського РУП.

Вказаний розрахунок збитків здійснений представниками Державної екологічної інспекції Придніпровського округу, відповідно до вимог додатків 1, 2 (Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення та неприпинення росту) до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, якою затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу (далі постанова від 23.07.2008 № 665).

Суд дійшов висновку, що вказаним розрахунком підтверджується розмір завданої лісовому господарству внаслідок самовільної рубки шкоди, який загалом складає 483 368, 93 грн.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ГПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 73 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначено у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів підтверджується матеріалами справи.

Тобто відповідач неправомірно не здійснив належних заходів для збереження лісонасаджень на земельній ділянці, постійним користувачем якої він є. Вказане свідчить про наявність як вини відповідача, так і протиправної поведінки, а також причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, які спричинили збитки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наявність всіх складових правопорушення, а саме: факт неправомірної поведінки відповідача (бездіяльність працівників відповідача у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду), наявність шкоди (збитки у загальному розмірі 483 368, 93 грн), наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання вимог природоохоронного законодавства, наявність вини заподіювача шкоди, оскільки відповідач відсутність своєї вини належними доказами не спростував.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків, завданих внаслідок незаконної порубки лісу, та задоволення позовних вимог у цій справі щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в результаті порубки лісу, у розмірі 483 368, 93 грн.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для їхнього захисту, але не подав відповідний позов у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду, повинен обґрунтувати бездіяльність компетентного органу. Для встановлення того, які дії вчинить останній, прокурор до нього звертається до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, фактично надаючи цьому органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом перевірки виявлених прокурором фактів порушення законодавства, а також вчинення дій для виправлення цих порушень, зокрема подання позову чи повідомлення прокурора про відсутність порушень, які вимагають звернення до суду .

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення інтересів держави, є бездіяльністю відповідного органу. Розумність вказаного строку визначає суд з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи через можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також з урахуванням таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо

Таким чином, прокурору достатньо дотримати порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва у позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі нема, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

Ліси - унікальне національне багатство України, стратегічний ресурс держави, екологічне і соціальне значення якого переважає суто економічне.

Світовим співтовариством ліс визнаний найважливішим чинником у запобіганні кліматичних змін, покращенні екологічних умов життя людей, пом`якшенні негативної дії природних факторів.

Таким чином порушення вимог лісового законодавства безумовно має значний суспільний інтерес.

Згідно із частинами другою, третьою статті 1, частинами першою, другою статті 7 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Порушення інтересів держави в даному випадку полягають у ненадходженні протягом тривалого часу до спеціального фонду місцевих бюджетів грошових стягнень за шкоду, заподіяну ДСГП "Ліси України" державі внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у тому числі лісів, в результаті незаконних порубок дерев на землях лісогосподарського призначення.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні доходної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб (стаття 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до положень статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (стаття 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (стаття 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

До делегованих повноважень органів місцевого самоврядування згідно з вимогами пункту б, частини першої статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Статтею 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Разом з цим, прокурор стверджує, що внаслідок несплати винними особами шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу, до бюджетів усіх рівнів не надходять кошти, що не може залишатися без реагування органів прокуратури.

Жотоводською окружною прокуратурою листом № 54/3-451 вих-25 від 25.03.2025 поінформовано Лихівську селищну раду щодо наявних порушень та невідшкодованої шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерев на території Лихівської селищної територіальної громади.

На вказаний лист, сільська рада повідомила, що нею не вживалися заходи щодо стягнення з постійного лісокористувача шкоди, заподіяної внаслідок незаконного вирубування дерев.

Також, Жовтоводською окружною прокуратурою направлено на адресу Державної екологічної Інспекції Придніпровського округу лист від 07.02.2025 за № 55/3219вих-25 щодо наявних порушень інтересів держави та вжиття заходів реагування шляхом звернення до суду з позовною заявою.

Листом від 25.02.2025 № 3-1473-22, Державна екологічна інспекція Придніпровського округу, інформацію щодо звернення до суду з позовом до ДСГП «Ліси України» про відшкодування шкоди в розмірі 483 368, 93 грн, завданої навколишньому природному середовищу, внаслідок незаконної порубки дерев у полезахисній лісосмузі, не зазначила, а вказала що не заперечує проти вжиття таких заходів окружною прокуратурою.

Так, аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.07.2018 у справі №812/1689/16).

Прокурор зазначає, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, однак, з підстав викладених вище, щоб інтереси держави не залишились не захищеними з урахуванням обмежених строків позовної давності, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідних суб`єктів владних повноважень, які всупереч закону не здійснюють захисту інтересів держави.

Аналіз частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва (саме така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17).

З матеріалів справи вбачається, що Жовтоводською окружною прокуратурою міста Жовті Води, на виконання вимог абзацу 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомлено позивача про звернення з цим позовом до суду.

Таким чином, Жовтоводська окружна прокуратура міста Жовті Води звернулася з даним позовом до суду на захист інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, в порядку статті 53 Господарського процесуального кодексу України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з нездійсненням Лихівською селищною радою захисту інтересів держави в суді, як суб`єктом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

З огляду на викладене, керівником Жовтоводської окружної прокуратури міста Жовті Води належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури у порядку статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у сумі 5 800, 43 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а, ) на користь держави в особі Лихівської селищної ради (52120, Дніпропетровська область, Кам`янський район, селище міського типу Лихівка, вул. Центральна, 3, ) шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу, у розмірі 483 368, 93 грн.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9а, ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 38, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 800, 43 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення 06.03.2026

Суддя В.І. Ярошенко