ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2026 р. Справа№ 910/3043/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Сибіги О.М.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Кузьменко А.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Литвиненко Ю.А.;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025

у справі № 910/3043/25 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс"

про стягнення 1 160 816,71 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог та заперечень щодо них.

Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" про стягнення 1 160 816,71 грн. безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на використання відповідачем без правовстановлюючих документів та без сплати орендної плати земельної ділянки, площею 0,3112 га, з кадастровим номером :79:054:0003 по вул. Казиміра Малевича, 86 (літ.Д, Ч, Ц, 2А, 2Б) у Голосіївському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування розташованого на ній власного нерухомого майна, що є підставою для стягнення з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за період з 24.06.2021 року по 04.08.2022 року (до моменту державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) у вказаній сумі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2731/25, враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 2 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що через систему "Електронний суд" представником відповідача подані: відзив б/н від 11.04.2025 на позовну заяву, з доказами надсилання на адресу позивача, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність заборгованості у зв`язку зі сплатою земельного податку, а також наявність форс - мажору внаслідок введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану та звільнення користувачів земельних ділянок від сплати орендної плати за березень - серпень 2022 на підставі п.п.69.14 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

В свою чергу, через систему "Електронний суд" представником позивача 18.04.2025 подані: заява б/н від 18.04.2025 про залишення позову без розгляду, в якій позивач повідомляє про надходження від відповідача коштів в сумі 1 538 000,00 грн. до загального фонду бюджету м. Києва, що підтверджується листом Департаменту фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 054-1-2-13/859 від 17.04.2025, та просить залишити позовну заяву без розгляду; заява б/н від 18.04.2025 про повернення судового збору в сумі 13 929,80 грн. у зв`язку з поданням клопотання про залишення позову без розгляду.

Також через систему "Електронний суд" від представника відповідача 15.05.2025 року надійшло клопотання б/н від 15.05.2025 про стягнення з позивача на користь ТОВ "БІМІС" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 116 081,67 грн., з доказами на підтвердження понесених витрат та доказами надсилання клопотання на адресу позивача; від представника позивача 20.05.2025 - заява б/н від 20.05.2025, з доказами надсилання на адресу відповідача, в якій Київська міська рада заперечує проти стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 116 081,67 грн., посилаючись на те, що саме неправильні дії відповідача та несплата плати за користування земельною ділянкою до моменту звернення до суду призвела до виникнення спору, а також неспівмірність заявлених до стягнення витрат зі складністю спору, ціною позову, обсягом матеріалів справи та кількістю підготованих представником відповідача документів, а також невідповідність вимог відповідача критеріям розумності та реальності, у зв`язку з чим позивач просить суд відмовити в задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст судового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 заяви позивача - Київської міської ради про залишення без розгляду позову та повернення судового збору у справі №910/3043/25 задоволено.

Залишено позовну заяву Київської міської ради про стягнення 1 160 816,71 грн безпідставно збережених коштів у справі № 910/3043/25 без розгляду.

Присуджено повернути Київської міської ради з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 13 929,80 грн, сплачений платіжною інструкцією № 214 від 21.02.2025 року.

У задоволенні клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/3043/25 відмовлено.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції враховано доводи позивача, які зумовили подання позивачем заяви від 18.04.2025 про залишення позову до ТОВ "Біміс" без розгляду, зокрема, обставини отримання після відкриття провадження у справі № 910/3043/25 ухвалою від 01.04.2025 листа Департаменту фінансів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 054-1-2-13/859 від 17.04.2025 щодо надходження коштів від відповідача в сумі 1 538 000,00 грн до загального фонду бюджету м. Києва, тобто за висновками суду першої інстанції мотиви, з яких виходив позивач при поданні заяви про залишення позову без розгляду, не свідчать про недобросовісну поведінку позивача та не спрямовані на ущемлення прав та інтересів відповідача.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача обов`язку з відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 116 081,67 грн. у справі №910/3043/25 з підстав недоведеності та необґрунтованості останніх.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біміс" 11.08.2025 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі №910/3043/25 в частині відмови у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 116 081,67 грн.

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив та застосував ч. 5 ст. 130 ГПК України.

Узагальнені доводи позивача зводяться до такого:

- позивач, звернувшись до суду з позовом у даній справі, створив ТОВ «Біміс» умови, які викликали необхідність укладення ним договору про надання правничої допомоги, витрачання часу та коштів, збір та аналіз доказів, підготовку та подання відзиву. Пподальше залишення позову без розгляду за заявою самого ж позивача, «бо він помилився» свідчить, що Позивач вийшов за межі дійсного змісту свого права та вчинив необґрунтовані дії, чим порушив охоронюваний законодавством баланс між сторонами спору, який має на меті забезпечення збереження майнових прав та інтересів сторони, яка потерпає від фінансових збитків, при цьому забезпечуючи право на стягнення судових витрат з Позивача на користь Відповідача у передбачуваних законом випадках.

- об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.04.2023 у справі №904/1478/19 дійшла висновку, що у випадку відмови позивача від позову і закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України у відповідача згідно з першим реченням частини третьої статті 130 ГПК України виникає право на відшкодування йому за рахунок позивача понесених витрат, до яких належить і судовий збір, і витрати, пов`язані з розглядом справи.

- у цій же справі зазначено, що у випадку відмови позивача від позову і закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України у відповідача згідно з першим реченням частини третьої статті 130 ГПК України виникає право на відшкодування йому за рахунок позивача понесених витрат, до яких належить і судовий збір, і витрати, пов`язані з розглядом справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі №910/3043/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Тарасенко К.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3043/25. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі №910/3043/25 до надходження до суду матеріалів справи.

28.08.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3043/25.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. у відпустці з 01.09.2025 по 14.09.2025 включно, судді Коробенка Г.П. у відпустці з 06.10.2025 по 09.10.2025 включно, судді Тарасенко К.В. у відпустці з 07.10.2025 по 09.10.2025 включно, надмірним навантаженням, процесуальні дії по справі не здійснювались.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику десятиденний термін, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржником 13.10.2025 (до суду надійшло 14.10.2025) надіслано до суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А. з 16.10.2025 по 22.10.2025 включно, надмірним навантаженням, процесуальні дії по справі не здійснювались.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі №910/3043/25, справу призначено до розгляду на 25.12.2024 о 10 год 40 хв, запропоновано сторонам вчинити певні процесуальні дії в установлені судом строки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 відкладено на 20.01.2026 о 10 год 45 хв.

У судове засідання апеляційної інстанції 20.01.2026 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 відкладено на 12.02.2026 об 11 год 00 хв.

Позиція інших учасників справи.

26.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити ухвалу суду першої інстанції від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 без змін.

Мотивуючи заперечення проти вимог апеляційної скарги, позивач вказує, що наведені в ній доводи апелянта повністю спростовуються положеннями чинного законодавства, висновками суду першої інстанції, а також доказами, що є в матеріалах справи.

Позивач наполягає на тому, що справа не була розглянута по суті, оскільки Київська міська рада скористалась правом відповідно до ст. 226 Господарського процесуального кодексу України на залишення позову без розгляду.

Також позивач наголошує, що позовна заява подана через недостовірну інформацію, надану податковими органами, а не з вини позивача чи його необґрунтованих дій, мотиви, з яких виходив позивач при поданні заяви про залишення позову без розгляду, не свідчать про недобросовісну поведінку позивача та не спрямовані на ущемлення прав та інтересів відповідача.

Київська міська рада звертає увагу суду на те, що спір виник саме внаслідок можливого недотримання відповідачем приписів земельного законодавства (ст. 120 ЗК України) в частині оформлення останнім як фактичним користувачем земельної ділянки земельних правовідносин з органом місцевого самоврядування.

Явка представників сторін.

У судове засідання 12.02.2026 з`явився представник відповідача, підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з Київської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 116 081,67 грн.

Позивач не забезпечив участь у судовому засіданні своїх представників, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, із заявами до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості явки представника у судове засідання не звертався.

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представника позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частинами 5, 6 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зі змісту відзиву на позовну заяву б/н від 26.03.2025 року відповідача судом встановлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу становить 116 081,67 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

В свою чергу, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Наразі, позивачем подана заява б/н від 20.05.2025 року, в якій Київська міська рада просить суд відмовити в задоволенні заяви представника відповідача, посилаючись на не співмірність заявленої до стягнення суми зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, а також наголошуючи на тому, що саме неправильні дії відповідача призвели до виникнення спору та необхідність звернення до суду з вимогами про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За результатами розгляду заяви ТОВ «БІМІС» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі № 910/3043/25 судом встановлено, що представництво інтересів останнього під час розгляду справи здійснювалось адвокатом Жуковим Дмитром Олександровичем, яким було підготовано, підписано і подано від імені ТОВ «БІМІС» відзив на позовну заяву від 11.04.2025 року, а також клопотання від 15.05.2025 року про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 116 081,67 грн.

За твердженням відповідача, загальна сума понесених ТОВ «БІМІС» судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/3043/25, склала 116 081,67 грн.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 20.03.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІМІС» (замовник за договором, відповідач у справі) та адвокатом Жуковим Дмитром Олександровичем (виконавець за договором) укладено Договір про надання правничої допомоги № 10/1 (далі - Договір), згідно п.п. 3.1, 3.2 якого 3на умовах, передбачених цим Договором, Виконавець зобов`язується надати Замовнику Правничу допомогу, а Замовник зобов`язаний сплатити Виконавцю Винагороду та відшкодувати (за наявності) Фактичні витрати. Перелік видів Правничої допомоги та умови її надання узгоджуються Сторонами у відповідному Дорученні, яке є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з пунктом 4.1 Договору доручення Замовника оформлюється у вигляді додатку до Договору і є свідченням його вільного волевиявлення на надання Виконавцем певних видів Правничої допомоги. Відкликання Доручення здійснюється у письмовій формі та є можливим лише в тій частині, в які воно фактично не виконане.

Так, в матеріалах справи наявний підписаний замовником та виконавцем Додаток № 3 від 20.03.2025 року до Договору, згідно п. 1.1 якого сторонами погоджено доручення: Супровід судового спору з Київською міською радою у справі № 910/3043/25 в Господарському суді міста Києві, Північному апеляційному господарському суді, Верховному суді відповідно до потреби без обмеження кількості судових засідань, тривалості судового процесу та обсягу підготовлених процесуальних документів та вчинених дій.

Також в п.2.1 Додатку № 3 від 20.03.2025 року погоджено винагороду виконавця, а саме: гонорар за надання Правничої допомоги, зазначеної у п. 1 цього Доручення, встановлюється у твердій формі з розрахунку 10% від розміру позовних вимог Київради, у задоволенні яких буде відмовлено протягом двох днів з моменту набрання остаточним судовим рішенням у цій справі законної сили.

Відповідно до пункту 4.8 Договору приймання Замовником Правничої допомоги оформлюється відповідними Звітами або актами. Замовник зобов`язаний підписати та повернути Виконавцю Звіт/акт про надання Правничої допомоги протягом п`яти днів з моменту його отримання. У випадку виникнення зауважень до його змісту, Замовник має право оформити їх у вигляді додатка до Звіту/акта, підписати його та повернути Виконавцю в цей самий строк. У разі невиконання зазначеного, Звіт/акт вважається узгодженим та таким що зобов`язує Замовника виконати обов`язки, передбачені розділом 5 цього Договору.

Зокрема, на виконання укладеного між адвокатом та позивачем Договору адвокатом складено Звіт № 3 від 13.05.2025 року про надання правової допомоги, згідно якого адвокатом 20.03.2025 року надано правничу допомогу: аналіз позовної заяви у справі та додатків до неї,

збір доказів (отримання інформації від відповідача, аналіз його податкових декларацій, збір платіжних доручень, обрахування визнаних позовних вимог); узгодження правової позиції із Відповідачем та підготовка відзиву на позовну заяву.

Згідно з п. 5.2 Договору винагорода сплачується протягом п`яти днів з моменту погодження Звіту/Акта згідно п. 4.8. Договору, якщо інше не встановлено у Дорученні.

Зокрема, доказів здійснення відповідачем фактичної оплати наданої адвокатом згідно умов Договору правової допомоги в сумі 116 081,67 грн. матеріали справи не містять.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18 тощо.

В свою чергу суд акцентує, що останній зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 року , п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року .

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

В свою чергу в контексті понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Так, положеннями частини 5 статті 130 ГПК України передбачено право відповідача на отримання за рахунок позивача компенсації понесених судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду лише у випадку встановлення судом необґрунтованості дій позивача.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Судом враховано, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.02.2021 року у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 року у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 року у справі № 902/136/21, від 18.01.2022 року у справі № 922/2017/17, під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо (близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20).

Разом з тим, Верховний Суд акцентує, що поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача" (наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 01.12.2022 у справі 922/2017/17, від 06.03.2024 у справі № 905/1840/21).

Таким чином, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду, а також довести, що процесуальні дії позивача були необґрунтованими.

Як зазначає відповідач у клопотанні про відшкодування судових витрат, необґрунтованою процесуальною дією з боку Київської міської ради, внаслідок якої Товариство з обмеженою відповідальністю «БІМІС» понесло судові витрати, є звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою в межах справи № 910/3043/25, за наявності якої відповідач був змушений звернутися за правничою допомогою до адвоката та укласти договір про надання правничої допомоги, а також адвокат мав подати відзив на позовну заяву, попередньо провівши збір та наліз доказів. Додатково відповідач зазначає, що після подання відзиву позивач 17.04.2025 отримав від Департаменту фінансів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) довідку № 054-1-2-13/859 щодо надходження коштів від ТОВ "БІМІС" в сумі 1 538 000,00 грн. до загального фонду бюджету м. Києва по коду доходів 18010500 "Земельний податок з юридичних осіб", тобто, на переконання відповідача, станом на момент звернення Київської міської ради до суду з позовною заявою від 12.03.2025 року, предмет позову був відсутній.

Оцінюючи дії позивача, які призвели до залишення позову без розгляду, на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у частині 5, 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Разом з тим зі змісту положень статей 2, 4, 14, 130, 191 ГПК України вбачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Проте, реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача, яка цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав змушена звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.07.2022 року у справі № 911/1237/21.

Судом встановлено за матеріалами справи, що під час підготовки позовної заяви позивачем було використано в якості одного з доказів лист Головного управління ДПС у місті Києва від 21.01.2025 року № 1715/5/26-15-04-15-03, згідно якого відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, площею 0,3112 га, з кадастровим номером :79:054:0003 не сплачував плату за землю за 2021 - серпень 2022 року щодо спірної земельної ділянки, на підтвердження чого до листа додано інформацію щодо задекларованих, сплачених податкових зобов`язань та заборгованості по орендній платі за землю ТОВ "БІМІС".

Отже, спір виник саме внаслідок можливого недотримання відповідачем приписів земельного законодавства (ст. 120 ЗК України) в частині оформлення останнім як фактичним користувачем земельної ділянки земельних правовідносин з органом місцевого самоврядування.

Відтак, в контексті вищенаведеного, враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову суд зазначає про реалізацію позивачем як органу місцевого самоврядування своїх повноважень щодо контролю за сплатою користувачами земельних ділянок комунальної власності, зокрема, в разі знаходження на них нерухомого майна таких осіб, плати за користування земельними ділянками, що, в свою чергу, спростовує твердження відповідача щодо необґрунтованості дій позивача.

При цьому судом враховано доводи позивача, які зумовили подання позивачем заяви від 18.04.2025 року про залишення позову до ТОВ "Біміс" без розгляду, зокрема, обставини отримання після відкриття провадження у справі №910/3043/25 ухвалою від 01.04.2025 року листа Департаменту фінансів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 054-1-2-13/859 від 17.04.2025 року щодо надходження коштів від відповідача в сумі 1 538 000,00 грн. до загального фонду бюджету м. Києва, тобто мотиви, з яких виходив позивач при поданні заяви про залишення позову без розгляду, не свідчать про недобросовісну поведінку позивача та не спрямовані на ущемлення прав та інтересів відповідача.

Таким чином, приймаючи до уваги фактичні обставини справи та приписи ч. 5 ст. 130 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на позивача обов`язку з відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу в сумі 116 081,67 грн. у справі №910/3043/25 з підстав недоведеності та необґрунтованості останніх.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі та, відповідно, не впливають на вирішення спірних питань у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 є обґрунтованою, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідно без задоволення.

Судові витрати.

Витрати зі сплати судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, з огляду на висновок суду апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біміс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі № 910/3043/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 у справі №910/3043/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3043/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

У зв`язку з відпусткою судді Кравчука Г.А. з 23.02.2026 по 27.02.2026, повний текст постанови складено 02.03.2026.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді О.М. Сибіга

Г.П. Коробенко