ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Справа № 914/117/24

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від прокуратури - Панькевич Р.В.

від позивачів-1,2 - не з`явилися

від відповідача-1 - не з`явився

від відповідача-2 (скаржника) - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго", вих.№ 14/03-09 від 14 березня 2025 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року (повний текст підписано 24.02.2025), суддя Бортник О.Ю.

у справі № 914/117/24

за позовом Заступника керівника Львівської обласної прокуратури, м. Львів

в інтересах держави в особі:

позивача-1 Львівської міської ради, м. Львів

позивача-2 Північного офісу Державної аудиторської служби, м. Київ

до відповідача-1 Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс", м. Львів

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго", м. Львів

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення грошових коштів у розмірі 969 483,90 грн

встановив:

09 січня 2024 року Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі позивачів: Львівської міської ради та Північного офісу Державної аудиторської служби до відповідачів: Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» про визнання недійсними Додаткових угод №№ 1, 3 та 4 до Договору № 00533 від 05.08.2020 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу та стягнення з відповідача 2 - 969 483,90 грн.

Позов обґрунтовано тим, що спірні додаткові угоди суперечать приписам ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» в частині підвищення ціни за одиницю товару, що зумовило оплату товару відповідачем-1 відповідачу-2 за завищеною ціною. Оскільки відповідач-1 фінансується з міського бюджету, позивач зазначає про те, що 969 483,9 грн - надмірно сплачених бюджетних коштів підлягають поверненню у місцевий бюджет.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач-2 просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року у справі № 914/117/24 позов задоволено частково. Суд ухвалив: - визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 09.09.2020 до Договору № 00533 від 05.08.2020 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу, укладеного між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» в частині, що перевищує встановлення 1,611 грн (1 грн 61 коп.) разом з ПДВ вартості встановленої нею ціни за 1 кВт. год електричної енергії за цим Договором; - визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 11.09.2020 до Договору № 00533 від 05.08.2020 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу, укладеного між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго». Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» на користь Львівської міської ради 969 483,90 грн. Здійснено розподіл судових витрат (судового збору).

Рішення суду мотивоване тим, що Додаткова угода № 3 від 09.09.2020 в частині, що перевищує встановлення 1,611 грн (1 грн 61 коп) разом з ПДВ вартості встановленої нею ціни за 1 кВт. год електричної енергії та Додаткова угода № 4 від 11.09.2020 не відповідають вимогам ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» та підлягають визнанню недійсними. Водночас суд відхилив доводи відповідачів про те, що ціна за одиницю товару правомірно може збільшуватись кожного разу при коливанні ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, але не більше, ніж на 10%, порівняно із попередньою ціною, кожного окремого разу (каскадне збільшення ціни щоразу не більше, ніж на 10%). Суд встановив, що наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі електроенергії №№ 23, 25, 26, 27 від вересня 2020, № 49 від 31 жовтня 2020 та № 62 від 30 листопада 2020, висновком експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000158 за № 507/508/21-22 від 12.05.2021 та довідкою спеціаліста від 16.04.2021 (додаток до листа Західного офісу Держаудитслужби від 19.04.2021) підтверджується той факт, що внаслідок завищення відповідачами вартості електричної енергії шляхом укладення додаткових угод з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі», відповідач-1 необґрунтовано переплатив 969 483,90 грн за поставлену йому відповідачем-2 електричну енергію. Вказані кошти підлягають поверненню в місцевий бюджет, з якого їх було надано для здійснення оплати поставленої електричної енергії. відшкодування заподіяної шкоди. Водночас суд встановив, що в силу приписів пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, строк позовної давності за позовними вимогами прокуратури не сплив.

Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року у справі № 914/117/24 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що пунктом 5.5 Договору сторони погодили право на внесення змін до договору у випадку коливання ціни товару на ринку. Підставою для укладення спірних угод було коливання цін на електричну енергію, що підтверджено даними веб-сайту ДП «Оператор ринку» та довідками Львівської торгово-промислової палати від 28.08.2020 № 19-09/738, від 07.09.2020 № 19-09/772 та від 09.09.2020 № 19-09/788. Звертає увагу, що безпосередньою причиною укладання додаткових угод стало різке зростання цін на електроенергію, що мало місце в 2020 році. Також апелянт посилається на обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 914/580/22, яка стосувалася стягнення з відповідача-1 на користь відповідача-2 заборгованості за договором № 00533 від 05.08.2020 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу з урахуванням укладених сторонами додаткових угод.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що внаслідок укладення спірних додаткових угод лише протягом 8 днів загальне збільшення ціни на електричну енергію за Договором в період з 05 серпня по 11 вересня 2020 року становить 31,6% (з 1,220 грн до 1,605 грн). Звертає увагу, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення «каскадних» додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. При цьому, наголошує, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод). Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 про те, що норми п.2 ч.5 ст.41 Закону не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю. Відтак, збільшивши протягом 8-ми днів ціну за одиницю товару на 31,6% від ціни в Договорі, відповідачі порушили норми п.2 ч.5 ст.41 Закону.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25 червня 2025 року апеляційне провадження у справі № 914/117/24 зупинялося до закінчення перегляду в касаційному порядку справи за № 920/19/24.

Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року апеляційне провадження у цій справі поновлено.

Прокурор в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Поряд з тим, від позивача-2 до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, беручи до уваги також клопотання позивача-2, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» (в тексті договору - постачальник) та Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» (в тексті договору - споживач) укладено договір № 00533 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу, відповідно до умов якого, а саме: п.2.1 постачальник зобов`язався постачати споживачу у 2020 році товар згідно ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (далі - електрична енергія), а споживач - прийняти та оплати цю електричну енергію, на умовах цього договору.

У п.2.3 Договору сторони погодили, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені в залежності від реального фінансування видатків та потреби в електроенергії споживача.

Строк (термін) поставки (передачі) товарів або надання послуг: до 31 грудня 2020 року (п.3.1 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору вартість цього договору становить 14 645 333,3333 грн, крім того ПДВ - 17 574 400 грн.

У п. 5.2 Договору сторони погодили, що ціна за 1 кВт год. електричної енергії за цим договором становить 1,3 грн разом з ПДВ.

Згідно з п.5.3 Договору істотні умови цього договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Пунктом 13.1 Договору передбачено, що останній набуває чинності з дати підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками та діє до 31 грудня 2020 року.

Відповідно до п.13.4 Договору постачальник повинен повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з врахуванням інформації про право споживача розірвати договір.

В подальшому, сторонами укладено додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу, якими зменшено обсяги електричної енергії та збільшено ціну (тариф) за електричну енергію, а саме:

- Додаткову угоду № 1 від 03.09.2020, якою збільшено ціну за одиницю товару до 1,608 грн з ПДВ;

- Додаткову угоду № 3 від 09.09.2020, якою збільшено ціну за одиницю товару до 1,764 грн разом з ПДВ;

- Додаткову угоду № 4 від 11.09.2020, якою збільшено ціну за одиницю товару до 1,926 грн разом з ПДВ.

Загальне збільшення ціни на електричну енергію за договором в період з 05 серпня по 11 вересня 2020 року становило 31,6% у порівнянні з ціною, погодженою сторонами при укладенні договору.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» поставило Львівському комунальному підприємству «Львівелектротранс» електричну енергію в загальній кількості 5 528 930 кВт/год на загальну суму 10 514 612,67 грн з ПДВ, що підтверджується актами приймання-передачі: -№ 23 за вересень 2020 року - 1 139 038 кВт*год на суму 2 193 787,19 грн; -№ 25 за вересень 2020 року - 57 196 кВт*год на суму 83 765,45 грн; -№ 26 за вересень 2020 року - 250 080 кВт*год на суму 402 128,64 грн; -№ 27 за вересень 2020 року - 173 994 кВт*год на суму 306 925,42 грн; -№ 49 за жовтень 2020 року - 1 824 298 кВт*год на суму 3 513 597,95 грн; -№ 62 за листопад 2020 року - 2 084 324 кВт*год на суму 4 014 408,02 грн.

У січні 2024 року Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі позивачів: Львівської міської ради та Північного офісу Державної аудиторської служби до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» про визнання недійсними Додаткових угод № 1, № 3 та № 4 до Договору № 00533 від 05.08.2020 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу та стягнення з відповідача 2 - 969 483,90 грн.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Львівської міської ради та Північного офісу Державної аудиторської служби:

Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.53 ГПК України).

Як підставу для звернення до суду в інтересах держави з цим позовом прокурором визначено порушення економічних інтересів держави, внаслідок укладення незаконних додаткових угод, завдання шкоди у вигляді незаконних витрат місцевого бюджету що, на думку прокуратури, суттєво порушує інтереси держави, а тому є підставою для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі Львівської міської ради, що є суб`єктом владних повноважень, який приймає участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, та на користь якої прокурор просить стягнути кошти, а також в особі Північного офісу Державної аудиторської служби, як органу уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій, зокрема, щодо контролю за дотриманням законодавства у сфері закупівель, та яким надано висновок про результати моніторингу спірної закупівлі, яким встановлено порушення.

Поряд з цим, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вбачається з матеріалів справи (документів, долучених до позовної заяви), прокурор звертався до позивачів та повідомляв їх про виявлені порушення (зокрема, листами вих.№ 15/2-124вих-23 від 19.12.2023, вих.№ 15/2-1256вих-23 від 22.12.2023, вих.№ 15/2-18вих-24 від 08.01.2024, вих.№ 15/2-19вих-24 від 08.01.2024).

У відповідь на вказані запити/листи, позивачі повідомили, що не зверталися до суду з відповідним позовом щодо визнання недійсними спірних додаткових угод та стягнення безпідставно набутих коштів. Поряд з тим, Львівською міською радою повідомлено про пред`явлення цивільного позову в межах кримінального провадження, однак такий залишено без розгляду ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.12.2023 у справі № 465/7339/21.

З цим позовом Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до місцевого господарського суду - 09 січня 2024 року.

Відтак, прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі Львівської міської ради та Північного офісу Державної аудиторської служби, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо суті спору:

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: визнання правочину недійсним.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Водночас судом встановлено, що відповідачами укладено договір про постачання електричної енергії споживачу за результатами здійснення процедури закупівлі згідно Законом України «Про публічні закупівлі».

Положеннями ч.1 ст.5 ЗУ «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч.5 ст.5 ЗУ «Про публічні закупівлі»).

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Так, ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Згідно з п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Судом першої інстанції встановлено, що Додаткова угода № 1, якою сторони встановили ціну в розмірі 1,34 грн без ПДВ за 1 КВт. год (1,608 грн з ПДВ), а також Додаткова угода № 3 в частині погодження ціни за 1 КВт. год, що не перевищує 1,611 грн з ПДВ, не порушує вимоги ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент їх укладення).

Судом першої інстанції встановлено обставини щодо зростання середньозваженої ціни на 1 кВт. год електроенергії на ринку електричної енергії у період з липня до вересня 2020 року. Той факт, що з 01.09.2020 р. до 30.09.2020 р. ціна за одиницю товару (1 кВт. год. електроенергії) на ринку електричної енергії кожного дня була вищою, ніж та, яку встановлено п.5.2. Договору (1,4 грн без ПДВ), підтверджується також долученим прокурором до позовної заяви висновком експерта від 22.03.2021 № СЕ-19/114-21/3911-ТВ.

Так, 01.09.2020 середньозважена ціна кВт. год. електричної енергії на ВДР становила 1,55 грн без ПДВ, 02.09.2020 - 1,58 грн без ПДВ, 03.09.2020 - 1,56 грн без ПДВ, а середньозважена ціна на РДН була ще вищою.

Додатком 1 до висновку експерта є цінова інформація, а саме аналіз інформації сайту ДП «Оператор ринку» відносно ринкової вартості 1 кВт год. електричної енергії загалом по Україні станом на 01.09.2020-30.09.2020.

Відповідно до відомостей Львівської торгово-промислової палати (відповідь № 19-09/738 від 28.08.2020 на запит № 28.08.20/4) величина середньозваженої ціни електричної енергії на РДН в торговій зоні ОЕС України станом на 25.08.2020 зросла на 10,8% у порівнянні до ціни, яка існувала на день укладення Договору № 00533 (05.08.2020). Відповідно до відомостей цієї установи, які викладено у листах № 19-09/738, № 19-09/772 та № 19-09/788 середньозважена ціна електричної енергії на ринку РДН в торговій зоні ОЕС України на 05.08.2020 (дата укладення договору) становила 1176,14 грн/МВт.г, без ПДВ, на 25.08.2020 - 1303,21 грн./МВт.г, без ПДВ, на 26.08.2020 - 1455,68 грн/МВт.г, без ПДВ, на 02.09.2020 - 1591,96 грн/МВт.г, без ПДВ.

Сторони в Договорі погодили вартість 1 КВт. год у розмірі 1,4 грн без ПДВ. Відповідно до інформації, яку розміщено на сайті ДП «Оператор ринку», Індекс BASE на РДН в торговій зоні «ОЕС України» з 26.08.2020 до 11.09.2020 перевищував не лише вартість 1 МВт. год у розмірі 1220,44 грн. без ПДВ, а й вартість 1342,48 грн. без ПДВ за 1 МВт. год (110% ціни за одиницю товару) у всі дні, крім 06.09.2020. У цей день вартість становила 1 317,03 грн./МВт.год без ПДВ.

Середньозважена ціна на ВДР в торговій зоні «ОЕС України» за вказаний період часу не перевищувала 1342,48 грн без ПДВ за 1 МВт. год лише 29.08.2020, 30.08.2020 та 06.09.2020, хоча у ці дні ціна була вищою за 1,4 грн без ПДВ за 1 КВт. Протягом решти часу ціна була вищою.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що Додаткова угода № 1, якою сторони встановили ціну в розмірі 1,34 грн без ПДВ за 1 КВт. год (1,608 грн з ПДВ), а також Додаткова угода № 3 в частині погодження ціни за 1 КВт. год, що не перевищує 1,611 грн з ПДВ, не порушують вимог ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент їх укладення).

Прокурором та/або позивачами рішення суду в цій частині не оскаржувалося.

Як зазначалося вище, відповідач-2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, судом встановлено, що відповідачами укладено, зокрема,

- Додаткову угоду № 3 від 09.09.2020, якою збільшено ціну за одиницю товару до 1,764 грн з ПДВ;

- Додаткову угоду № 4 від 11.09.2020, якою збільшено ціну за одиницю товару до 1,926 грн з ПДВ.

В той час, як договором № 00533 про постачання/закупівлі електричної енергії споживачу, встановлено ціну за 1 кВт*год. електричної енергії в розмірі 1,3 грн з ПДВ.

Отже, внаслідок укладення сторонами вказаних додаткових угод (Додаткової угоди № 3 від 09.09.2020 в частині та Додаткової угоди № 4 від 11.09.2020 в цілому) збільшено ціну за одиницю товару більш ніж на 10%.

Після укладення Додаткової угоди № 4 від 11.09.2020 ціну за одиницю товару збільшено більш ніж на 30% у порівнянні з ціною, яка була погоджена сторонами при укладенні договору (05.08.2020).

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

В силу ч.4 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 ЗУ «Про закупівлю»). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

Так, згідно з п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на момент укладення спірних додаткових угод) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Частиною 4 ст.236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст.652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених ст.652 ЦК України та п.2 ч.5 ст.41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24, до закінчення перегляду якої, зупинялося апеляційне провадження у цій справі, Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.

З урахуванням таких висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що Додаткова угода № 3 від 09.09.2020 в частині, що перевищує встановлення ціни за 1 кВт.*год електричної енергії в розмірі 1,611 грн з ПДВ, та Додаткова угода № 4 від 11.09.2020 в цілому, не відповідають вимогам п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» та правомірно визнані судом недійсними.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Так, судом встановлено, що наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі електроенергії № 23, № 25, № 26, № 27 за вересень 2020, № 49 за жовтень 2020 та № 62 за листопад 2020, висновком експертів № 507/508/21-22 від 12.05.2021 за результатами проведення судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000158 та довідкою спеціаліста від 16.04.2021 (додаток до листа Західного офісу Держаудитслужби від 19.04.2021) підтверджується той факт, що внаслідок завищення відповідачами вартості електричної енергії шляхом укладення додаткових угод з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі», відповідач-1 необґрунтовано переплатив відповідачу-2 - 969 483,90 грн за поставлену електричну енергію.

При цьому, судом враховано, що додаткових угод № 3 та № 4 стосувались акти № 27, № 23, № 49 та № 62, а також те, що при наданні висновку № 507/508/21-22 і обчисленні розміру необґрунтованої переплати експерти, як і суд, брали до уваги лише факти оплати відповідачу-2 за поставлену електричну енергію по ціні за 1 мВт. год у розмірі, який перевищував 1342,48 грн без ПДВ.

Отже, зайво переплачені кошти в сумі 969 483,90 грн підлягають поверненню в місцевий бюджет (Львівській міській раді), з якого їх було надано для здійснення оплати поставленої електричної енергії.

Щодо позовної давності, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

В силу ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Поряд з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Поряд з тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, дію воєнного стану було неодноразово продовжено. Зокрема, Законом України про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024, дію воєнного стану продовжено до 09.11.2024.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим ЗУ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Спірні додаткові угоди № 3 та № 4 укладено відповідачами - 09 та 11 вересня 2020 року відповідно, тобто в період продовження позовної давності (30 червня 2023 року), а з цим позовом, заявленим в інтересах держави, Заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до місцевого господарського суду - 09 січня 2024 року, тобто в період зупинення перебігу позовної давності, відтак, остання ним не пропущена.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсними укладених між Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго»: Додаткової угоди № 3 від 09.09.2020 до Договору № 00533 від 05.08.2020, в частині, що перевищує встановлення 1,611 грн з ПДВ вартості встановленої нею ціни за 1 кВт. год електричної енергії за цим Договором, а також Додаткової угоди № 4 від 11.09.2020 до Договору № 00533 від 05.08.2020; та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» на користь Львівської міської ради 969 483,90 грн.

Поряд з тим, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на умови укладеного сторонами договору, зокрема, п.5.5, оскільки такі суперечать нормам чинного на час укладення спірних додаткових угод законодавства, а саме: п.2 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» щодо встановлення 10% порогу на збільшення ціни товару у порівнянні з тією, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі.

Щодо посилань апелянта на рішення Господарського суду Львівської області від 03 червня 2022 року у справі № 914/580/22, колегія суддів звертає увагу, що недійсність спірних додаткових угод не була предметом дослідження у вказаній справі, в якій сторонами були відповідачі: Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Енерго» (як позивач) та Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» (як відповідач) та яка стосувалася стягнення заборгованості за договором, при цьому, суд керувався положеннями ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину (правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним). Водночас, підставою позову у цій справі, що розглядається, про визнання недійсними додаткових угод, зокрема є і результати моніторингу закупівлі, здійснені відповідним органом, а позов заявлено прокурором, з метою захисту інтересів держави (територіальної громади). З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оспорюване рішення суду першої інстанції не порушує принципу правової визначеності.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 12 лютого 2025 року у справі № 914/117/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Статус Енерго" - без задоволення.

Матеріали справи № 914/117/24 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 06 березня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.