РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/14052/25

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (Україна, 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20; ідентифікаційний код: 37739041)

до 1) Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Вулиця Севастопольська, 13" (Україна, 02099, м. Київ, вул. Севастопольська, буд. 13, кв. 36; ідентифікаційний код: 39969679)

2) Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (Україна, 02175, м. Київ, Харківське шосе, буд. 148А; ідентифікаційний код: 39604270)

про стягнення 96 161,65 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Вулиця Севастопольська, 13" (далі - відповідач-1) та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - відповідач-2) про стягнення в солідарному порядку 96 161,65 грн, з яких 58 738,74 грн заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії, 1 434,93 грн плати з абонентського обслуговування, 29 125,88 грн інфляційних втрат та 6 862,10 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

08.12.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

10.12.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив, яку 11.12.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

15.12.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

19.12.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

22.12.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" пояснення, які 22.12.2025 зареєстровано в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

26.12.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення.

До відповіді на відзив позивачем долучено клопотання, в якому останній просить залучити до участі в справі в якості третьої особи Київську міську раду.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

З огляду на предмет та підстави заявленого позову, враховуючи те, що судом не встановлено, на які саме права та обов`язки Київської міської ради може вплинути рішення у цій справі, та оскільки рішення у цій справі не може вплинути на права або обов`язки вказаної особи щодо однієї із сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залучення вказаної особи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Будь-яких заперечень від відповідачів проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі ліцензії на постачання теплової енергії, виданої за рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №198 від 01.06.2012 (переоформлено рішенням від 21.06.2016 № 1159), позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 № 1198-VII (в редакції 01.10.2015) передбачалось, що виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації "Про закріплення за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва" № 33 від 31.01.2015, будинок 13 по вул. Севастопольській у м. Києві закріплено на праві господарського віддання за відповідачем-2.

01.05.2015 між ТОВ "Євро-Реконструкція" (далі - виконавець послуг) та КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - балансоутримувач) було укладено Договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності № 35 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого балансоутримувач зобов`язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньобудинковими мережами, що знаходяться у його власності або на його балансі при наданні виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг, в будинках відповідно до Додатку № 1 до договору.

Як вбачається з пунктів 6.1, 6.2 Договору, він набирає чинності з 01.05.2015 і діє до 31.12.2015. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на наступний рік.

Станом на дату подання позовної заяви Договір є чинним, оскільки жодна зі сторін за місяць до закінчення його дії не заявила у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду.

Умовами пп. 2.1.8. п. 2.1 Договору передбачено, що виконавець послуг має право отримувати від балансоутримувача інформацію, яка впливає на визначення обсягів та вартості наданих у розрахунковому періоді послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, у тому числі про зміну орендарів нежитлових приміщень.

Позивач зазначає, що у період з 12.03.2017 по березень 2025 року він надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Київ, вул. Севастопольська, 13, нежитлове приміщення площею 35,6 кв.м, однак спожиті послуги не оплачувались.

При цьому позивач вказує на ту обставину, що вказане приміщення знаходиться на балансі у Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва", однак перебуває у користуванні Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Вулиця Севастопольська, 13".

Позивач також зазначає, що відповідачі не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги (позивачем) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

За змістом абз. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

13.10.2021 позивачем на своєму офіційному веб-сайті було опубліковано тексти Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води.

Відтак позивач зазначає про укладення відповідачами публічних договорів приєднання - Договорів про надання послуги з постачання теплової енергії.

Зважаючи на викладене, за доводами позивача, відповідачами було спожито послуги з постачання теплової енергії у період з 12.03.2017 по березень 2025 року та абонентського обслуговування у період з 01.11.2021 по 30.09.2025.

З огляду на те, що відповідачі не здійснили оплату наданих послуг, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 58738,74 грн, заборгованість з плати з абонентського обслуговування у розмірі 1434,93 грн, інфляційні втрати в розмірі 29125,88 грн та 3% річних у розмірі 6862,10 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з абз. 20 ст. 1 Закону України "Про теплову енергію" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином суд вважає за необхідне встановити або спростувати факт споживання відповідачами теплової енергій, поставленої позивачем.

Судом встановлено, що будинок 13 по вул. Севастопольській у м. Києві закріплено на праві господарського віддання за відповідачем-2. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Водночас, доказів перебування саме нежитлового приміщення площею 35,6 кв.м у користуванні відповідача-2 позивачем не надано.

При цьому, на виконання умов Договору відповідач-2 надавав позивачу Довідки (дані по будинках ЖЕД-210), зі змісту яких вбачається, що спірне приміщення постійно використовувалось відповідачем-1.

Балансоутримувач зобов`язаний укласти з виконавцем послуг договори про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання на нежитлові приміщення житлового фонду, що є їх власністю (в тому числі на тимчасово вільні приміщення будинку комунальної форми власності) (пп. 2.4.23. п. 2.4 Договору).

Сторонами не надано доказів, які б підтверджували факт наявності у відповідача-2 права власності на спірне нежитлове приміщення, а також доказів, які вказували б на те, що це приміщення є тимчасово вільним.

Відтак у відповідача-2 у спірний період були відсутні будь-які права та обов`язки з укладення договору на постачання теплової енергії та оплати відповідних послуг щодо нежитлового приміщення площею 35,6 кв.м.

Зі змісту наявних в матеріалах справи доказів (Довідки до Договору; Акта обстеження приміщення від 29.08.2025, складеного представником позивача, яким встановлено, що нежитлове приміщення використовується відповідачем-1 для власних потреб; Листа відповідача-1 від 10.10.2023 №020, в якому зазначено, що нежитлове приміщення загальною площею 64,3 кв.м використовується відповідачем-1 за рішенням мешканців будинку від 28.03.2015) вбачається, що нежитлове приміщення площею 35,6 кв.м у спірний період постійно використовувалося відповідачем-1 для власних потреб. Зазначений факт відповідачем-1 не спростовується.

Відтак суд дійшов висновку, що в період з 12.03.2017 по березень 2025 року нежитлове приміщення площею 35,6 кв.м використовувалось відповідачем-1, а тому останній є споживачем теплової енергії.

При цьому суд враховує, що 10.02.2023 право власності на нежитлове приміщення 37 за адресою: м. Київ, вул. Севастопольська, 13, площею 379 кв.м зареєстроване за Київською міською радою. Спірне нежитлове приміщення площею 35,6 кв.м входить до складу приміщення №37.

Водночас доказів звільнення спірного приміщення після 10.02.2023 відповідачем-1 також не надано.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (ст. 714 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Законодавством України у сфері теплопостачання передбачено обов`язок споживача укласти відповідні договори на постачання теплової енергії, а також встановлено строки і порядок оплати поставленої теплової енергії, відповідно до яких отриманий товар оплачуються споживачем щомісячно. Такі положення законодавства у сфері теплопостачання свідчать про обов`язковість договорів про теплопостачання та неможливість споживача відмовитись від укладання договорів (за виключенням випадків та у порядку, встановлених законом). За таких обставин прийняття відповідачем оферти у вигляді поставленого товару може бути у вигляді мовчання.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договорів на постачання теплової енергії.

Водночас відсутність підписаного сторонами Договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які її використовують без укладення договору, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, як виконавцем, і фізичною та юридичною особою як споживачем, який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем (п. 18 Правил, у редакції станом на час спірного періоду надання послуг).

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показників засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил).

Пунктом 21 Правил встановлено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Водночас, у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України 02.02.2022 постанови № 85, постанову Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 визнано такою, що втратила чинність з 01.05.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022 затверджено в новій редакції Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, згідно з абзацом першим пункту 20 яких комерційний облік послуги ведеться вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг споживання наданих послуг у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу (пункт 20 цих Правил).

Пунктом 9 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358) визначено, що у разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку та не оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то:

при наданні цьому приміщенню послуги з постачання теплової енергії, обсяг спожитої цим приміщенням теплової енергії визначається як різниця між фактичним обсягом спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді (розраховується відповідно до формули 11 цієї Методики) та показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії у будівлі/будинку. Визначений таким чином обсяг споживання теплової енергії не враховується до показань вузла комерційного обліку та не приймає участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку. Якщо у будівлі/будинку є декілька зазначених приміщень, то така різниця розподіляється на ці приміщення пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів;

при наданні цьому приміщенню послуги з постачання гарячої води, централізованого водопостачання обсяг спожитої цим приміщенням комунальної послуги визначається за нормою споживання комунальної послуги, що установлена органом місцевого самоврядування. Окрім визначеного таким чином обсягу спожитої комунальної послуги цьому приміщенню додатково здійснюється донарахування частки обсягів гарячої/холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби.

Крім того, взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007, відповідно до п. 23 яких розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

З урахуванням викладених вище правових норм, за умови відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії у спірному нежитловому приміщенні, визначення позивачем об`єму наданих послуг з централізованого опалення розрахунковим способом є правомірним.

Фактичне отримання відповідачем-1 послуг з опалення, що надавалися позивачем безперервно, в межах відповідних опалювальних періодів в будинку за адресою: місто Київ, вулиця Севастопольська, 13 додатково підтверджується наявними в матеріалах справи актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, нарядами на підключення та відключення, а також звітами щодо показників засобів обліку теплової енергії.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з надання протягом спірного періоду послуг з централізованого опалення свідчить також відсутність претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань з боку відповідача-1.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що факт порушення відповідачем-1 своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості ним не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення саме з відповідача-1 заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії у період з 12.03.2017 по березень 2025 року в розмірі 58 738,74 грн, а також заборгованості з плати за абонентське обслуговування у період з 01.11.2021 по 30.09.2025 у розмірі 1 434,93 грн.

При цьому жодних підстав для виникнення солідарного обов`язку у відповідача-2 перед позивачем немає.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат не є арифметично вірним. Між тим, розрахований позивачем розмір інфляційних втрат не перевищує розміру, розрахованого судом. У свою чергу розрахунки 3% річних є арифметично вірними.

Розглянувши заяву відповідача-2 про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.

Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.

Поряд із цим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.

Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.

Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) виключено. Закон набрав чинності 04.09.2025.

Враховуючи всі зміни щодо перебігу строків позовної давності з огляду на встановлені карантин та воєнний стан, суд відзначає, що в період з 02.04.2020 по 30.01.2024 строки позовної давності безперервно продовжувались до 30.01.2024 включно. Натомість, 30.01.2024 одночасно з припиненням такого продовження перебіг строків позовної давності було зупинено та поновлено лише 04.09.2025.

Таким чином, строк позовної давності, перебіг якого спливав у період дії карантину (до 30.06.2023) або у період дії воєнного стану (але до 30.01.2024) автоматично продовжувався до відповідної дати, однак вважається пропущеним з наступного дня.

При цьому, враховуючи зупинення строків позовної давності з 30.01.2024 по 03.09.2025, останнім днем строку позовної давності, який за звичайних умов сплив би у період дії карантину або у період дії воєнного стану, є саме 03.09.2025.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з 04.09.2025 є пропущеним загальний строк позовної давності, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями, строк виконання яких настав 30.01.2021.

Позовна заява в цій справі надійшла до суду поштою. Зі змісту наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позовну заяву було здано на пошту 10.11.2025.

Відтак суд застосовує наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період 12.03.2017 по грудень 2020 року.

Окрім того, з огляду на поновлення 04.09.2025 перебігу зупинених строків позовної давності суд застосовує наслідки спливу строку до позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період січень - лютий 2021 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період 12.03.2017 по лютий 2021 року у розмірі 22 852,25 грн.

Також позовна давність застосовується до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на заборгованість, що виникла у вказаний період.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 20 288,20 грн та 3% річних у розмірі 4 409,14 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача-1 на користь позивача підлягають заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії в розмірі 35886,49 грн, заборгованість з плати з абонентського обслуговування в розмірі 1434,93 грн, інфляційні втрати в розмірі 8837,68 грн та 3% річних у розмірі 2452,96 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1530,73 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 1497,27 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Органу самоорганізації населення "Будинковий комітет "Вулиця Севастопольська, 13" (Україна, 02099, м. Київ, вул. Севастопольська, буд. 13, кв. 36; ідентифікаційний код: 39969679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (Україна, 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 20; ідентифікаційний код: 37739041) заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії в розмірі 35886 (тридцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 49 коп., заборгованість з плати з абонентського обслуговування в розмірі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн 93 коп., інфляційні втрати в розмірі 8837 (вісім тисяч вісімсот тридцять сім) грн 68 коп., 3% річних у розмірі 2452 (дві тисячі чотириста п`ятдесят дві) грн 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1530 (одна тисяча п`ятсот тридцять) грн 73 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 1497,27 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2026.

Суддя О.В. Нечай