ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 911/165/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В.,

представників учасників справи:

позивача - Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) - Огнев`юк Я.В.(адвокат),

відповідача - Акціонерного товариства «Фармак» - Тесля Ю.О. (адвокатка), Олефір В.О. (адвокат),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Київської митниці Держмитслужби - не з`явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Компанії «Assia Chemical Industries Ltd» - Кислий Т.Ф. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) та Акціонерного товариства «Фармак»

на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 (головуюча - суддя Третьякова О.О.),

додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 (головуюча - суддя Третьякова О.О.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 (головуючий - суддя Станік С.Р., судді: Доманська М.Л., Козир Т.П.)

у справі за позовом Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH; далі - позивач)

до Акціонерного товариства «Фармак» (далі - АТ «Фармак», відповідач),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Київська митниця Держмитслужби (далі - Митниця),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Компанія «Assia Chemical Industries Ltd» (далі - Компанія),

про захист порушеного права інтелектуальної власності на винахід.

ВСТУП

Предметом судового розгляду є наявність / відсутність підстав для захисту права інтелектуальної власності позивача на винахід за патентом України № 73339 «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові».

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» звернулася до суду з позовом до ПАТ «Фармак» (після зміни типу акціонерного товариства - АТ «Фармак») про:

- заборону відповідачу використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу його власника - Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх»;

- вилучення та знищення товару - фармсубстанції «Rivaroxaban», кількістю 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, CAS:366789-02-8, торговельної марки «Teva», виробник: Компанія (Ізраїль), заявленого на митне оформлення згідно з митною декларацією UA № 125100/2018/300832 від 11.01.2018, імпортером якого є АТ «Фармак».

1.2. Позовна заява з посиланням на приписи, зокрема, статей 15, 418, 424, 431, 459, 462, 464 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 6, 21, 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (далі - Закон № 3687) мотивована тим, що відповідач здійснює імпорт продукції - фармсубстанції «Rivaroxaban» під торговельною маркою «Teva», в якому застосовано винахід за патентом України № 73339 на діючу речовину «Rivaroxaban», що є порушенням прав інтелектуальної власності позивача, оскільки останній є власником майнових прав на винахід за патентом України № 73339 «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові», який використовується при виробництві та продажу лікарського засобу «Ксарелто» (Xarelto), діючою речовиною якого є «ривароксабан» («Rivaroxaban»).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалася судами неодноразово.

2.2. Господарський суд Київської області у новому розгляді справи № 911/165/18 рішенням від 15.05.2025 позовні вимоги задовольнив частково: ухвалив вилучити у відповідача та знищити товар - фармсубстанції Rivaroxaban кількістю 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, CAS:366789-02-8, торговельної марки «Teva», виробник: Компанія (Ізраїль), заявлений на митне оформлення до Київської митниці Державної фіскальної служби України, правонаступником якої є Митниця, згідно з митною декларацією UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018, імпортером якого є АТ «Фармак»; відмовив у задоволенні вимоги про заборону відповідачу використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортання крові» за патентом України № 73339 без дозволу його власника - позивача. Також місцевий господарський суд здійснив розподіл судових витрат.

2.3. Господарський суд Київської області додатковим рішенням від 26.06.2025 у справі заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат задовольнив частково: стягнув з відповідача на користь позивача 6 524 євро витрат на професійну правничу допомогу та 299 967,75 грн витрат на проведення комплексної комісійної судової експертизи у справі № 911/165/18.

2.4. Північний апеляційний господарський суд постановою від 02.12.2025 зі справи апеляційні скарги АТ «Фармак» та Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі № 911/165/18 залишив без задоволення; рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 у справі № 911/165/18 залишив без змін; апеляційні скарги АТ «Фармак» та Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/165/18 залишив без задоволення; додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 у справі № 911/165/18 залишив без змін.

2.5. Судові рішення попередніх інстанцій по суті спору мотивовані, зокрема, тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання запатентованої речовини саме з науковою метою (як визначеного законодавцем випадку обмеження майнових прав власника патенту), у той час як інші обставини та докази вказують на відсутність у відповідача такої наукової мети при імпорті фармсубстанції (лист відповідача до Митниці від 06.12.2022 № 0612/10, у якому відповідач повідомляв, що субстанції, ввезення яких відповідачем здійснюється за кодом УКТ ЗЕД 2934, ввозяться та використовуються відповідачем виключно для власних виробничих потреб; відсутність доказів наукової діяльності лабораторії відповідача та наукової новизни при використанні ним фармсубстанції; відсутність доказів залучення відповідачем працівників, інформація про яких міститься в матеріалах справи № 911/165/18, відповідно до їх освіти та спеціалізації для здійснення наукової діяльності та проведення відповідних наукових робіт для реалізації проголошеної відповідачем мети стосовно субстанції Rivaroxaban; факт ввезення відповідачем фармсубстанції у більшій кількості, ніж та, про необхідність в якій для досягнення проголошеної мети імпорту відповідач первісно стверджував у спорі; факт подання відповідачем заяви про реєстрацію лікарського засобу «Фенікс» та заяви про реєстрацію лікарського засобу «Ривароксобан» з діючою речовиною «ривароксабан», які були прийняті 08.08.2023 Державним підприємством «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» до розгляду та згодом відкликані відповідачем після звернення позивача до суду з позовами до відповідача про захист порушеного права інтелектуальної власності на винахід); порушенням прав володільця патенту вважається не лише безпосереднє використання винаходу без його згоди, але й будь-яке посягання на права, передбачені, зокрема, статтею 28 Закону № 3687, у тому числі, імпорт виготовленого продукту із застосуванням запатентованого винаходу; оскільки імпорт (ввезення) відповідачем на митну територію України фармсубстанції «Rivaroxaban» у кількості 9 кг згідно з митною декларацією UА № 125100/2018/300832 від 11.01.2018 є використанням відповідачем винаходу, який охороняється патентом України на винахід № 73339, та був вчинений відповідачем без дозволу позивача як власника патенту, - суди дійшли висновку про те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт порушення відповідачем виключних майнових прав інтелектуальної власності позивача як володільця патенту, передбачених статтею 464 ЦК України. Отже, позовні вимоги про вилучення у відповідача та знищення товару - фармсубстанції Rivaroxaban кількістю 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, CAS:366789-02-8, торговельної марки «Teva», виробник: Компанія, заявленого на митне оформлення згідно з митною декларацією UA № 125100/2018/300832 від 11.01.2018, імпортером якого є відповідач, є обґрунтованими. Щодо вимоги про заборону АТ «Фармак» використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу його власника - позивача, то суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні вказаної вимоги, виходили, зокрема, з того, що безстрокова та абсолютна заборона відповідачу використовувати винахід за патентом України № 73339, як про це просить позивач, не є належним способом захисту порушеного права інтелектуальної власності позивача у межах заявленої позивачем підстави позову у цій справі, враховуючи заявлену позивачем вимогу про знищення товару, та суперечить положенню статті 465 ЦК України, яке визначає строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, та положенню частини п`ятої статті 28 Закону № 3687, яке передбачає наявність випадків, за яких використання винаходу не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу; тобто, будь-особа, яка не є власником патенту, не може бути позбавлена можливості на майбутнє використовувати винахід у випадках, коли таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу.

2.6. Задовольняючи частково заяву позивача про розподіл судових витрат у справі, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, у додатковому рішенні виходив, зокрема, з того, що не всі заявлені позивачем витрати відповідають критерію реальності, співмірності та неминучості таких витрат, та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача; оскільки понесені позивачем витрати на правову допомогу у цій справі становлять фіксовану суму (16 310,00 євро), яка для цілей їх відшкодування за рахунок протилежної сторони у цій справі обмежується розміром 50% (8 155,00 євро), у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, але при цьому також не всі надані адвокатами послуги в описі та відповідні витрати позивача на професійну правничу допомогу є неминучими, відповідно, виходячи із критерію розумності та співмірності, вказані витрати позивача на правову допомогу для цілей їх відшкодування за рахунок протилежної сторони додатково обмежені судом на 20%, а саме, до розміру 6 524,00 євро ((8 155 х 100% - 20%) = 6 524,00 євро). Щодо витрат на оплату послуг експертизи, то суди попередніх інстанцій виходили з того, що не весь висновок комплексної комісійної судової експертизи від 31.05.2024 № 007-СІВ/20 був покладений в основу рішення суду від 15.05.2025 у справі № 911/165/18 та, відповідно, не всі заявлені експерто-години відповідають критерію неминучості та розумності витрат, беручи до уваги те, що в процесі розгляду справи № 911/165/18 і позивач, і відповідач висловили спільну думку про те, що питання щодо відповідності або не відповідності працівників лабораторії категорії «науковий працівник» відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» є правовим питання, у зв`язку з чим ні висновок комплексної комісійної судової експертизи від 31.05.2024 № 007-СІВ/20 у частині цього питання, ані висновок експерта Рубан О.А. від 01.02.2022 у частині цього ж питання не мають значення для його вирішення. З огляду на те, що понесені позивачем витрати в розмірі 1 199 871,00 грн на проведення комплексної комісійної судової експертизи для цілей їх відшкодування за рахунок протилежної сторони у цій справі обмежуються розміром 50% (у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог), що становить 599 935,50 грн, але при цьому також не всі експерто-години та відповідні витрати позивача є неминучими, то виходячи із критерію розумності та співмірності, ці витрати позивача на проведення комплексної комісійної судової експертизи обмежені судом додатково на 50%, а саме, до розміру 299 967,75 грн (599 935,50 - 50% = 299 967,75 грн). За висновком судів попередніх інстанцій, сума в розмірі 299 967,75 грн є співмірною розміру витрат на проведення комплексної комісійної судової експертизи, які можуть бути розраховані на основі заперечень відповідача щодо кількості витрачених експерто-годин на проведення цієї експертизи.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» через систему «Електронний суд» звернулася до Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати судові рішення попередніх інстанцій, які ухвалені по суті спору, в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у скасованій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині судові рішення попередніх інстанцій, які ухвалені по суті спору, залишити без змін. Також Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» просить суд касаційної інстанції скасувати додаткове рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат, ухвалити нове рішення про задоволення у повному обсязі заяви позивача про розподіл судових витрат.

3.2. У касаційній скарзі позивач також наводить попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу, які позивач планує понести у розмірі 9 975 євро, зазначивши, що розмір таких витрат буде додатково визначений позивачем під час розгляду справи, та просить Суд стягнути з відповідача на користь позивача, зокрема, витрати на правничу допомогу.

3.3. АТ «Фармак» через систему «Електронний суд» звернулося до Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, постанову суду апеляційної інстанції від 02.12.2025 у справі скасувати; рішення суду першої інстанції від 15.05.2025 в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у скасованій частині нове рішення про відмову в позові; у частині, в якій у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд відмовив, рішення змінити, а саме, мотивувати відмову в позові в цій частині відсутністю (недоведеністю) порушеного права інтелектуальної власності позивача на винахід; додаткове рішення суду першої інстанції від 26.06.2025 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи осіб, які подали касаційні скарги

4.1. Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає про те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні спору по суті неправильно застосували норми матеріального права, а саме, статті 432, 465, 467 ЦК України та частину п`яту статті 28 Закону № 3687 (у контексті статей 465 та 467 ЦК України чинність вимоги про заборону використання патенту позивача автоматично обмежена строком дії патенту, визначеним чинним законодавством України, і не передбачає будь-яких обмежень щодо використання винаходу безстроково) без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27.04.2023 у справі № 910/9215/21, від 08.06.2023 у справі № 910/1476/22, від 22.09.2022 у справі № 910/2559/21, від 08.12.2022 у справі № 910/17860/21, від 29.02.2019 у справі № 910/7661/17 та від 11.07.2024 у справі № 910/11011/23, що стосується ефективності способу захисту порушених прав інтелектуальної власності на винаходи шляхом заборони використання винаходу без дозволу власника патенту.

4.2. У частині оскарження додаткового рішення про розподіл судових витрат, яке суд апеляційної інстанції постановою залишив без змін, Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема, положень пункту 12 частини третьої статті 2, статей 126, 127 та 129 ГПК України, та зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій у частині відмови в задоволенні заяви позивача не відповідають висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та у постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 910/5482/22. Крім того, скаржник вважає, що додаткове зменшення судами на 50% суми відшкодування витрат на проведення судової експертизи (призначеної самим же судом), з підстав, що не всі експертно-години та відповідні витрати позивача є неминучими, - є незаконним та необґрунтованим.

4.3. АТ «Фармак» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо використання (імпорту) юридичною особою винаходу з науковою метою; зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, статей 1, 4, 5, 31 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», частини другої статті 31 Закону № 3687 та з порушенням норм процесуального права, а саме, статей 14, 76, 80, 86, 104, 124, 126, 127, 236-238 ГПК України. Також скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі предмета і підстав позову, чим порушили принципи диспозитивної та правової визначеності.

4.4. У частині, що стосується перегляду додаткового рішення місцевого господарського суду, яке залишене без змін апеляційним господарським судом, АТ «Фармак» зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, відповідно, у разі скасування рішення по суті спору, ухвалене додаткове рішення втрачає силу; скаржник вказує на порушення норм процесуального права, зокрема, статей 124, 129, 162 ГПК України, а також на те, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою невідповідність розміру судових витрат на проведення комплексної комісійної судової експертизи у справі критеріям неминучості та розумності.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. АТ «Фармак» у відзиві на касаційну скаргу позивача заперечило проти доводів його касаційної скарги, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просило касаційну скаргу Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» залишити без задоволення, водночас касаційну скаргу АТ «Фармак» задовольнити повністю.

5.2. Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» у відзиві на касаційну скаргу відповідача заперечила проти доводів його касаційної скарги, зазначаючи про їх необґрунтованість, відсутність підстав вважати, що такі доводи спростовують правильність рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову, і просила касаційну скаргу АТ «Фармак» залишити без задоволення.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Позивач є юридичною особою за законодавством Федеративної Республіки Німеччина та власником патенту України № 73339 на винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» (заявка № подана 11.12.2000, публікація про видачу здійснена 15.07.2005, очікувана дата закінчення терміну дії патенту 11.12.2025).

6.2. Винахід стосується засобів для запобігання згортанню крові. Винахід за патентом України № 73339 використовується позивачем та пов`язаними з ним корпоративними правами особами при виробництві та продажу лікарського засобу «Ксарелто» (Xarelto), діючою речовиною якого є «ривароксабан» (Rivaroxaban).

6.2.2. Молекула «ривароксобану» (Rivaroxaban) захищена патентом України № 73339 у першому незалежному пункті формули винаходу, а також заявлена у залежному пункті 7 формули винаходу.

6.3. Відповідач є юридичною особою за законодавством України, основним видом діяльності якого є виробництво фармпрепаратів і матеріалів.

6.4. Згідно з пунктом 3.2 Статуту відповідача, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Фармак» (протокол № 27 від 30.06.2017), предметом діяльності відповідача є, крім іншого, здійснення наукової та науково-технічної діяльності, спрямованої на одержання і використання нових знань у всіх галузях техніки і технології; здійснення прикладних наукових досліджень та проведення науково-дослідних, проектно-конструкторських, технологічних та проектно-пошукових робіт; виготовлення дослідних зразків або партій науково-технічної продукції, а також інших робіт, пов`язаних з доведенням наукових і науково-технічних знань до стадії практичного їх використання.

6.5. Відповідач володіє певним виробничим обладнанням, яке може використовуватись як в процесі виробництва фармпрепаратів, так і в процесі певної наукової діяльності (зокрема, це ваги, магнітні мішалки, вагові гирі, хроматографи, сухожарові шафи, центрифуги, мікроскопи тощо).

6.6. У складі відповідача в якості його структурного підрозділу діє Центральна лабораторія фармацевтичної розробки.

6.7. Генеральним директором відповідача 31.01.2014 затверджено Положення № 19-01 про Центральну лабораторію фармацевтичної розробки (далі - лабораторія), відповідно до якого лабораторія є самостійним структурним підрозділом відповідача, який підпорядковується керівнику департаменту досліджень та розробки (пункт 1.1 Положення).

6.7.1. Лабораторія призначена для організації та проведення науково-дослідних та експериментальних робіт з фармацевтичної розробки і впровадження технологій нових лікарських засобів та удосконалення діючих технологій і методів контролю лікарських засобів (пункт 1.2 Положення).

6.7.2. До складу лабораторії входять: технологічна лабораторія, аналітична лабораторія, лабораторія розробки активних субстанцій, лабораторія розробки рідких лікарських засобів, сектор спеціальних проектів з фармацевтичної розробки, сектор експертизи та підготовки документації, сектор підтримки фармацевтичної розробки (пункт 1.7 Положення).

6.7.3. До задач і функцій лабораторії відносяться, зокрема, організація і проведення науково-дослідних та експериментальних робіт щодо розробки і впровадження інноваційних технологій, нормативної документації та нових методів аналізу з контролю якості сировини, продукції нових лікарських засобів та субстанцій згідно з планами розробки та впровадження нових лікарських засобів; розробка і перегляд методів контролю якості; оформлення супровідної документації на стадіях лабораторних робіт, дослідно-промислової апробації та удосконалення технологій і методів контролю для подальшої розробки нормативно-технічної документації; надання зацікавленим структурним підрозділам звітних даних науково-дослідних експериментів для розробки технічної документації на інноваційні лікарські засоби та виготовлену продукцію; організація робіт з науково-дослідними установами України і зарубіжжя з розробки нових лікарських засобів; контроль виконання робіт, що провадяться зовнішніми організаціями та експертиза отриманих результатів; участь у реалізації наукових проектів підприємства (пункти 2.1, 2.2, 2.9, 2.14, 2.17, 2.22 Положення).

6.8. Відповідач надав інформацію про структуру та штат лабораторії, у складі якої 59 працівників з 71 займають керівні та інженерні посади, що підтверджується довідкою від 09.10.2018 № 17-8/93.

6.9. Згідно з наказом відповідача від 21.04.2017 № 527 затверджено програму заходів щодо науково-технічної розробки лікарського препарату на основі субстанції «Rivaroxaban», передбачено провести науково-технічну розробку та дослідження лікарського препарату на основі субстанції «Rivaroxaban»; забезпечити наявність вхідної сировини (субстанції) для проведення науково-технічної розробки; після завершення науково-технічної розробки підготувати звіт з фармацевтичної розробки з відображенням одержаних результатів; після проведення науково-технічної розробки залишок виготовленого продукту знищити.

6.10. У 2018 році відповідач здійснив спробу ввезення на митну територію України в якості імпортера товару - фармсубстанції «Rivaroxaban» у кількості 9 кг торговельної марки «Teva», виробник: Компанія, у зв`язку з чим подав до Київської митниці ДФС (яка на час розгляду справи № 911/165/18 реорганізована в Київську митницю Держмитслужби) митну декларацію UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018.

6.11. Київська митниця ДФС 12.01.2018 звернулася до позивача з листом № 255/2/10-70-18-04-47 про призупинення митного оформлення товару - фармсубстанції (зразок для проведення хімічних, фізичних досліджень, розробка і апробація аналітичних методів контролю якості) «Rivaroxaban» у кількості 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, САS: 366789-02-8, торговельної марки «Teva», виробник: Компанія, заявленої згідно з митною декларацією UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018, імпортер - відповідач.

6.12. У січні 2018 року позивач звернувся до суду з цим позовом, зазначаючи, що дії відповідача щодо ввезення без дозволу позивача на митну територію України фармсубстанції Rivaroxaban у кількості 9 кг є порушенням прав інтелектуальної власності позивача на використання майнових прав на винахід «Заміщені осказолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339.

6.13. Відповідач під час розгляду справи № 911/165/18 не заперечував, що зразок вказаної субстанції ввозився ним на територію України (згідно з митною декларацією UA 125100/2018/300832 від 11.01.2018), як і не заперечував те, що у зразку субстанції застосований винахід, який охороняється патентом України № 73339, проте зазначав, що зразок фармсубстанції «Rivaroxaban» ввозиться ним виключно з науковою метою, що виключає порушення прав власника патенту.

6.14. Водночас з метою ввезення зразку субстанції, відповідач звертався до Міністерства охорони здоров`я в порядку, передбаченому наказом Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження порядку ввезення на територію України незареєстрованих лікарських засобів, стандартних зразків, реагентів» від 26.04.2011 № 237. У відповідь Міністерство охорони здоров`я України згідно з листом вих. № 18.1-07/3868 від 19.12.2017 не заперечувало щодо ввезення на митну територію України незареєстрованого лікарського засобу, стандартних зразків, реагентів, зокрема, Rivaroxaban у кількості 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, виробник: Компанія, мета ввезення: проведення хімічних, фізичних досліджень, розробка та апробація аналітичних методів контролю якості.

6.15. Господарський суд Київської області ухвалою від 31.01.2018 у справі № 911/165/18 за заявою позивача вжив заходи забезпечення позову, а саме, до набрання рішенням суду у справі законної сили в порядку забезпечення позову зупинив митне оформлення та наклав арешт на товар - фармсубстанцію «Rivaroxaban» у кількості 9 кг торговельної марки «Teva», який заявлений на митне оформлене згідно з митною декларацією UA № 125100/2018/300832 від 11.01.2018 та імпортером якого є відповідач.

6.16. Господарський суд Київської області рішенням від 07.11.2018 у справі № 911/165/18, яке Північний апеляційний господарський суд постановою від 22.01.2020 залишив без змін, в позові відмовив, заходи забезпечення позову скасував. Проте Верховний Суд постановою від 14.04.2020 у справі рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2020 у справі № 911/165/18 скасував, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

6.17. Після скасування заходів забезпечення позову у справі № 911/165/18 (до ухвалення Верховним Судом постанови від 14.04.2020 у справі), відповідач 14.02.2020 завершив процедуру митного оформлення товару - фармсубстанції «Rivaroxaban» у кількості 9 кг торговельної марки «Teva», заявленого на митне оформлення до Київської митниці ДФС згідно з митною декларацією UA № 125100/2018/300832 від 11.01.2018, вказаний товар був ввезений на митну територію України відповідачем як імпортером.

6.18. Після ввезення 14.02.2020 на митну територію України фармсубстанції «Rivaroxaban» у кількості 9 кг згідно з митною декларацією UA № 125100/2018/300832 від 11.01.2018 та в проміжку часу, коли не було ухвалене рішення суду першої інстанції у справі № 911/165/18 за результатом нового розгляду справи, відповідач здійснив ще 9 імпортних операцій нових (наступних) партій товару, в результаті чого загальна кількість ввезеної відповідачем на митну територію України фармсубстанції «Rivaroxaban» за період з 14.02.2020 по 13.02.2023 склала 39,15165 кг.

6.19. Наведена обставина щодо ввезення відповідачем на митну територію України за період 2020-2023 років фармсубстанції «Rivaroxaban» в загальній кількості 39,15165 кг сторонами не заперечується та підтверджується оформленими митними деклараціями щодо імпорту цієї фармсубстанції, вантажоодержувачем - імпортером в яких зазначений відповідач.

6.20. В усіх наведених митних деклараціях в графі 33 кодом товару, що імпортується, вказано « 29349990», що відповідає товару товарної позиції 2934 «Нуклеїнові кислоти та їх солі, визначеного або не визначеного хімічного складу; інші гетероциклічні сполуки» УКТ ЗЕД.

6.21. З метою митного оформлення товару, імпорт якого здійснювався відповідачем згідно з наведеними митними деклараціями, відповідач подав до Митниці, зокрема, лист від 06.12.2022 № 0612/10, в якому повідомляв митному органу, серед іншого, що субстанції, ввезення яких відповідачем здійснюється за кодом УКТ ЗЕД 2934, не підпадають під визначення терміну товарів подвійного використання, так як ввозяться і використовуються відповідачем виключно для власних виробничих потреб для виробництва готових лікарських засобів.

6.22. Після ввезення відповідачем на митну територію України в період з 14.02.2020 по 13.02.2023 фармсубстанції «Rivaroxaban» в загальній кількості 39,15165 кг, Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» 08.08.2023 прийняло до розгляду заяву відповідача про реєстрацію лікарського засобу під торговою назвою «Фенікс» з діючою речовиною «ривароксабан» та заяву відповідача про реєстрацію лікарського засобу «Ривароксобан» з діючою речовиною «ривароксабан».

6.23. За наслідком наведеного позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Фармак» та Міністерства охорони здоров`я України, в якому просив: 1) зобов`язати АТ «Фармак» припинити порушення прав інтелектуальної власності позивача на винахід за патентом України № 73339; 2) заборонити АТ «Фармак» на строк чинності майнових прав на винахід використовувати винахід та посягати на права позивача на винахід, у тому числі, шляхом подачі заяв про реєстрацію лікарського засобу із використання цього винаходу, виготовлення продуктів (лікарських засобів) із застосування зазначеного винаходу, застосування таких продуктів (лікарських засобів), пропонування для продажу, в тому числі, через Інтернет, продажу, імпорту (ввезення) та іншого введення продуктів (лікарських засобів) в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях; 3) заборонити Міністерству охорони здоров`я України реєструвати лікарський засіб під торговою назвою «Фенікс», діюча речовина «Rivaroxaban», поданий 08.08.2023 на реєстрацію АТ «Фармак» (судова справа № 910/16758/23).

6.24. Також позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Фармак» та Міністерства охорони здоров`я України, в якому просив: 1) зобов`язати АТ «Фармак» припинити порушення прав інтелектуальної власності позивача на винахід за патентом України № 73339; 2) заборонити АТ «Фармак» на строк чинності майнових прав на винахід використовувати винахід та посягати на права позивача на винахід, у тому числі, шляхом подачі заяв про реєстрацію лікарського засобу із використанням цього винаходу, виготовлення продуктів (лікарських засобів) із застосуванням зазначеного винаходу, застосування таких продуктів (лікарських засобів), пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продажу, імпорту (ввезення) та іншого введення продуктів (лікарських засобів) в цивільний оборот або їх зберігання в зазначених цілях; 3) заборонити Міністерству охорони здоров`я України реєструвати лікарський засіб під торговою назвою «РИВАРОКСАБАН», діюча речовина «rivaroxaban», поданий 08.08.2023 на реєстрацію АТ «Фармак» (судова справа № 910/16766/23).

6.25. Після відкриття провадження у справі № 910/16766/23 та у справі № 910/16758/23 лікарський засіб «Фенікс» та лікарський засіб «Ривароксабан» були зняті з розгляду за заявою самого відповідача (АТ «Фармак») згідно з наказом Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 11.01.2024 № 07 «Про зняття з розгляду реєстраційних матеріалів».

6.26. Під час нового розгляду справи № 911/165/18 виконані такі судові експертизи:

- комплексна комісійна експертиза, призначена ухвалою суду від 26.06.2020, результати якої оформлено висновком комплексної комісійної експертизи від 31.05.2024 № 007-СІВ/20;

- експертиза, яка виконана на замовлення відповідача, результати якої оформлено висновком експерта Рубан О.А. від 01.02.2022.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 28.01.2026 відкрив касаційне провадження у справі № 911/165/18 за касаційною скаргою Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Також Верховний Суд ухвалою від 28.01.2026 відкрив касаційне провадження у справі № 911/165/18 за касаційною скаргою АТ «Фармак» на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. У судовому засіданні 03.03.2026 Суд оголошував перерву до 05.03.2026.

7.4. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.5. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційних скарг, які наведені скаржниками і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. З касаційними скаргами у справі на судові рішення попередніх інстанцій звернулися позивач та відповідач, а тому Суд розглядає доводи касаційних скарг сторін у їх взаємній і логічній послідовності.

8.4. АТ «Фармак» у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо використання (імпорту) юридичною особою винаходу з науковою метою; зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, статей 1, 4, 5, 31 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», частини другої статті 31 Закону № 3687 та з порушенням норм процесуального права, а саме, статей 14, 76, 80, 86, 104, 124, 126, 127, 236-238 ГПК України. Також скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі предмета і підстав позову, чим порушили принципи диспозитивної та правової визначеності.

8.5. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.6. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.7. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність / відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.8. Зі змісту пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.9. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

8.10. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності, та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду у кожній конкретній справі.

8.11. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.12. Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій у цій справі та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 14.04.2020 зазначив, зокрема, про те, що:

- за змістом статей 462, 464 ЦК України та статей 6, 28, 31 Закону № 3687: об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому надається згідно з цим Законом, може бути, зокрема, продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); авторство і право власності на винахід, корисну модель засвідчуються патентом; права, що випливають з патенту, діють від дати публікації відомостей про його видачу; патент надає його власнику виключне право використовувати винахід за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів; патент надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати винахід без його дозволу; не визнається порушенням прав, що випливають з патенту, використання запатентованого винаходу (корисної моделі), зокрема, з науковою метою або в порядку експерименту;

- відповідно до статей 1 та 4 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі - Закон № 848): наукова діяльність - інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання нових знань та (або) пошук шляхів їх застосування, основними видами якої є фундаментальні та прикладні наукові дослідження; науковий підрозділ - структурний підрозділ юридичної особи, основним завданням якого є провадження наукової, науково-технічної або науково-організаційної діяльності, у штаті якого посади наукових працівників становлять не менш як 50 відсотків. Типами наукового підрозділу є інститут, науково-дослідна частина, управління, відділення, комплекс, центр, відділ, лабораторія, секція, сектор, бюро, група, філіал, дослідна станція, дослідне поле, ботанічний сад, дендропарк, обсерваторія, наукова (науково-технічна) бібліотека, науковий (науково-технічний) музей; науковий працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством; суб`єктами наукової і науково-технічної діяльності є наукові працівники, науково-педагогічні працівники, аспіранти, ад`юнкти і докторанти, інші вчені, наукові установи, університети, академії, інститути, музеї, інші юридичні особи незалежно від форми власності, що мають відповідні наукові підрозділи, та громадські наукові організації;

- виходячи з аналізу статті 31 Закону № 3687 та статті 1 Закону 848: не визнається порушенням прав, що випливають з патенту, використання запатентованого винаходу з науковою метою або в порядку експерименту; для здійснення лабораторією як науковим підрозділом відповідача наукової, науково-технічної або науково-організаційної діяльності, не лише в її штаті мають бути передбачені посади наукових працівників у кількості не менш як 50 відсотків, але й ці посади мають бути зайняті працівниками, які є саме науковими працівниками - мають вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадять наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та мають відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання;

- до предмета доказування у цій справі належить відповідність й кваліфікаційних ознак наявних працівників лабораторії (наукових працівників) вимогам Закону № 848, а тому судам належало б не обмежуватися структурою та штатом лабораторії з посиланням на довідку відповідача від 09.10.2018 № 17-8/93, оскільки перелік формальних вимог до осіб, що мають заповнювати посади у штаті лабораторії, не є належним та допустимим доказом відповідності конкретних працівників цим вимогам (науковий працівник);

- попередні судові інстанції не звернули уваги на відсутність доказів, на підставі яких можна встановити дійсну кількість наукових працівників лабораторії, та помилково обмежились встановленням наявності в штаті лабораторії лише певної кількості відповідних посад на підставі довідки відповідача від 09.10.2018 № 17-8/93, що згідно з приписами пунктів 3, 4 частини третьої статті 310 ГПК України є підставою для скасування прийнятих ними судових рішень з передачею справи на новий розгляд до місцевого суду;

- з огляду на необхідність доведення використання запатентованої речовини саме з науковою метою (як визначеного законодавцем випадку обмеження майнових прав позивача - власника відповідного патенту) до предмета доказування у цій справі входять й наявність у відповідача технічної можливості (обладнання) для проведення відповідних наукових робіт, й кількість речовини, зазвичай необхідної для реалізації проголошеної мети (надмірна для наукової мети кількість речовини може бути ознакою підготовки до вчинення інших - ніж наукові дослідження - дій).

8.13. Суди попередніх інстанцій у новому розгляді цієї справи з`ясували, зокрема, що:

- відповідач є виробником фармакологічних препаратів та з огляду на надані ним докази щодо наявного у нього обладнання відсутні підстави для сумніву в питанні наявності у відповідача достатнього обладнання для здійснення розробок лікарських препаратів. Разом з тим вказане виробниче обладнання може використовуватись як в процесі виробництва лікарських препаратів, так і в процесі певної наукової діяльності. Тобто сама по собі наявність у відповідача такого обладнання для здійснення розробок лікарських препаратів не вказує саме на наукову мету використання такого обладнання відповідачем та наукову діяльність відповідача за обставин, коли сам відповідач є суб`єктом комерційної діяльності, основним видом діяльності якого є здійснення виробничої діяльності;

- надані відповідачем докази про наявність у нього виробничого обладнання, яке може бути використане для здійснення діяльності із фармацевтичної розробки, самі по собі не доводять наукову мету імпорту відповідачем запатентованої фармсубстанції;

- саме на відповідача покладений обов`язок довести, що працівники лабораторії обіймають посади наукових працівників та професійно провадять наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та мають відповідну кваліфікацію;

- із наданого відповідачем переліку працівників (71 працівник), з урахуванням змісту частини першої статті 31 та частини другої статті 31 Закону № 848, яка (стаття) визначає посади наукових працівників, лише 15 працівників займають посади наукових працівників, які визначені у статті 31 Закону № 848;

- відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що працівники лабораторії відповідача, як наукові працівники відповідають критерію «вченого» у розумінні пункту 4 та пункту 20 статті 1 Закону № 848 статті 1 цього Закону, як і не надано доказів того, що кваліфікація вказаних відповідачем працівників, інформація про яких міститься в матеріалах справи № 911/165/18, відповідно до їх освіти та спеціалізації фактично застосовувалась для здійснення наукової діяльності та проведення відповідних наукових робіт для реалізації проголошеної відповідачем мети стосовно субстанції Rivaroxaban;

- про відсутність наукової діяльності та саме наукової мети імпорту відповідачем субстанції Rivaroxaban свідчить також, з одного боку, відсутність доказів реального ведення фундаментальних та (або) прикладних наукових досліджень та отримання наукових та (або) науково-технічних (прикладних) результатів у періоді 2018-2025 стосовно субстанції Rivaroxaban переліченими відповідачем працівниками лабораторії та, з другого боку, подання відповідачем в цей період заяви про реєстрацію лікарського засобу під торговою назвою «Фенікс» з діючою речовиною «ривароксабан» та заяви про реєстрацію лікарського засобу «Ривароксобан» з діючою речовиною «ривароксабан»;

- щодо питання кількості речовини, необхідної для реалізації проголошеної відповідачем мети її імпорту, то наявні у справі докази не виключають, що для виконання заходів, передбачених у пункті 3.1-3.5 додатку 1 до наказу відповідача від 21.04.2017 № 527, могла бути необхідною саме та її кількість, про яку стверджував відповідач у спорі, а саме 9 кг. Разом з тим, факт подальшого ввезення відповідачем цієї субстанції в значно більшій кількості (у загальному обсязі 39,15165 кг), ніж та, про необхідність в якій стверджував відповідач у спорі, є суперечливою поведінкою відповідача та спростовує проголошену відповідачем наукову мету її ввезення;

- відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання запатентованої речовини саме з науковою метою (як визначеного законодавцем випадку обмеження майнових прав позивача - власника відповідного патенту), у той час як інші обставини та докази вказують на відсутність у відповідача такої наукової мети при імпорті фармсубстанції.

8.14. Не погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій, відповідач у касаційній скарзі фактично просить не сформувати правовий висновок щодо правильного застосування норми права у подібних правовідносинах, а надати правову оцінку (переоцінку) доказам у справі, що обумовило би застосування норм права до спірних правовідносин у контексті, про який стверджує АТ «Фармак», який (контекст) не підтверджується встановленими судами обставинами цієї справи.

8.15. Отже, доводи касаційної скарги АТ «Фармак» фактично зводяться до його незгоди з встановленими обставинами справи та наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів.

8.16. Однак, незгода скаржника (АТ «Фармак») з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність та необґрунтованість в оскаржуваній частині.

8.17. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).

8.18. Верховний Суд виходить з того, що статтею 2 ГПК України закріплені завдання та основні засади (принципи) господарського судочинства, у тому числі, верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, які знаходять своє втілення як безпосередньо у статтях 11, 13, 14 ГПК України, так і у частині першій статті 86 ГПК України, яка встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також у пункті 5 частини четвертої статті 238 ГПК України, яким передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

8.19. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

8.20. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зауважувала, що висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. Інакше кажучи, на відміну від парламенту, суд не встановлює абстрактні правила поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певної норми права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17).

8.21. Ураховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, а також з огляду на недоведеність відповідачем у цій справі обставин використання запатентованої речовини саме з науковою метою, у Верховного Суду відсутні й підстави для формування правового висновку щодо правильного застосування норм права, про який просить скаржник (АТ «Фармак»).

8.22. Відтак, визначена АТ «Фармак» підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.

8.23. Щодо посилання скаржника (АТ «Фармак») на те, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі предмета і підстав позову, чим порушили принципи диспозитивної та правової визначеності, Суд зазначає таке.

8.24. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

8.25. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами за збереження в ньому первісних обставин та / або зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

8.26. Надані позивачем та оцінені судами докази подальшого імпорту відповідачем цієї ж субстанції, повідомлення відповідачем Митниці про мету використання субстанції, яка ввозиться, як і звернення відповідача із заявами про реєстрацію лікарських засобів з діючою речовиною «ривароксабан», хоча і пов`язані з періодом у часі після пред`явлення позивачем позову у справі № 911/165/18, проте стосуються повноти встановлення обставин, які мають значення для цієї справи, а саме наявності / відсутності наукової мети у здійсненні відповідачем спірного імпорту, у зв`язку з чим обставини, які змінилися під час судового розгляду, обґрунтовано враховані місцевим господарським судом при вирішенні спору.

8.27. Суд зазначає, що обставини, які змінилися під час судового розгляду справи повинні враховуватися судом при ухваленні судового рішення. Про це Верховний Суд вказав, зокрема, у постанові від 09.05.2024 зі справи № 908/449/22.

8.28. З огляду на викладене вище, доводи касаційної скарги АТ «Фармак», якими останнє обґрунтовує підстави для скасування (зміни) судових рішень попередніх інстанцій, ухвалених по суті спору, не знайшли свого підтвердження.

8.29. Касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (по суті спору) відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.30. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.31. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

8.31.1. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.32. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

8.33. Позивач, оскаржуючи судові рішення попередніх інстанцій, з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, вказує на постанови Верховного Суду, що означені у пункті 4.1. цієї постанови.

8.34. Предметом позову у цій справі № 911/165/18 є, зокрема, вимоги про:

- заборону відповідачу використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу його власника;

- вилучення та знищення товару - фармсубстанції «Rivaroxaban», кількістю 9 кг, серії 150100217, 150100317, 150100417, CAS:366789-02-8, торговельної марки «Teva», виробник: Компанія (Ізраїль), заявленого на митне оформлення згідно з митною декларацією UA № 125100/2018/300832 від 11.01.2018, імпортером якого є АТ «Фармак».

8.35. Компанія «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» посилається на постанови Верхового Суду, в яких останній досліджував, у тому числі, питання ефективності способу захисту порушених прав інтелектуальної власності, зокрема, на винаходи шляхом заборони використання об`єкта інтелектуальної власності без дозволу правовласника (незалежно від того, яким саме способом порушені права правовласника), та виснував, що:

- за приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів та вплив на правопорушника. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16. Іншими словами це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 зі справи № 310/11024/15-ц;

- застосування конкретного способу захисту цивільного захисту залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспоренення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Близька за змістом правова позиція міститься у низці постанов Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 зі справи № 338/180/17, від 11.09.2018 зі справи № 905/1926/16, від 19.05.2020 зі справи № 916/1608/18, від 11.01.2022 зі справи № 904/1448/20;

- застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається;

- саме по собі закінчення дії патенту в майбутньому не впливає на юридичні наслідки того правопорушення, яке (правопорушення) мало місце (було вчинене) в минулому. Законодавчими нормами не передбачено ретроспективну правомірність дії особи, яка (дія) була вчинена з порушенням прав іншої особи у минулому (постанови Верховного Суду від 27.04.2023 у справі № 910/9215/21, від 08.06.2023 у справі № 910/1476/22);

- судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такий висновок сформульований, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та постановах Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 04.10.2022 у справі № 914/2476/20, від 08.11.2022 у справі № 917/304/21. Необхідність у застосуванні певних способів захисту у сфері інтелектуальної власності пов`язується, насамперед, з недопущенням розповсюдження товарів, виготовлення (виробництво) або введення у цивільний обіг яких пов`язане з порушенням права інтелектуальної власності;

- здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. [пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)]. У кожному конкретному спорі суд найперше повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають з характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою. Такий висновок також викладений у постанові від 22.09.2022 у справі № 910/2559/21;

- у відповідності до статті 431 ЦК України порушення права інтелектуальної власності, в тому числі, невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором. Згідно з приписами частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Аналіз зазначених законодавчих приписів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що порушенням прав володільця патенту вважається не лише безпосереднє використання винаходу без згоди володільця патенту, але й будь-яке посягання на права, передбачені, зокрема, статтею 28 Закону № 3687 (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 910/17860/21);

- суд може захистити право інтелектуальної власності як від вже вчиненого порушення, так і шляхом вжиття відповідного заходу, який направлений на недопущення порушень в майбутньому або заходу, що буде стримувати від подальших порушень. Заборона, як спосіб захисту порушеного права, може бути застосована судом на майбутнє, оскільки направлена на недопущення порушень саме в майбутньому (такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 910/11011/23).

8.36. Отже висновок судів попередніх інстанцій про те, що безстрокова та абсолютна заборона відповідачу використовувати винахід за патентом України № 73339 не є належним способом захисту порушеного права інтелектуальної власності позивача у межах заявленої позивачем підстави позову у цій справі, враховуючи заявлену позивачем вимогу про знищення товару, а також суперечить положенню статті 465 ЦК України, яке визначає строк чинності виключних майнових прав інтелектуальної власності на винахід, та положенню частини п`ятої статті 28 Закону № 3687, що передбачає наявність випадків, за яких використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу, - є таким, що не враховує зміст заявленої позовної вимоги (яка не містить прохання про безстрокову заборону), специфіку правовідносин у сфері інтелектуальної власності, а також саму суть захисту прав правоволодільця від стверджуваного порушення на час дії патенту. Інше тлумачення суперечило б статті 465 ЦК України, статті 28 Закону № 3687.

8.37. Верховний Суд жодним чином не заперечує того, що строк чинності майнових прав інтелектуальної власності на винахід є обмеженим та визначений законом. Водночас за змістом частини п`ятої статті 28 Закону № 3687 патент надає його володільцю виключне майнове право перешкоджати використанню винаходу, у тому числі, забороняти таке використання, крім випадків, якщо таке використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу. Суть вимоги про заборону використання винаходу полягає у захисті майнових прав інтелектуальної власності власника патенту на час чинності прав. Інше розуміння фактично нівелювало б цей спосіб захисту порушеного права та унеможливлювало задоволення вимоги про заборону використання винаходу виключно з підстави часової обмеженості чинності майнових прав (дії патенту). Проте саме по собі закінчення дії патенту в майбутньому не впливає на юридичні наслідки того правопорушення, яке мало місце (було вчинене) в минулому, що не враховано у вирішенні спору судами попередніх інстанцій.

8.38. Щодо посилання судів попередніх інстанцій на частину п`яту статті 28 Закону № 3687, яка передбачає наявність випадків, за яких використання не визнається згідно з цим Законом порушенням прав, що випливають з державної реєстрації винаходу, то Суд зазначає, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставин використання відповідачем винаходу за патентом України № 73339 у спосіб, що в силу закону не визнається порушенням прав, які випливають з патенту, судами у цій справі не встановлено, а відповідачем не доведено.

8.39. З огляду на встановлені судами обставини порушення відповідачем прав позивача шляхом здійснення імпорту продукції - фармсубстанції «Rivaroxaban» під торговельною маркою «Teva», в якому застосовано винахід за патентом України № 73339 на діючу речовину «Rivaroxaban», власником якого є позивач, обраний останнім спосіб захисту, зокрема, шляхом заборони відповідачу використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу його власника, є належним та ефективним, оскільки спрямований на відновлення порушених прав позивача та недопущення їх порушення на час строку дії патенту, відповідає принципу процесуальної економії та забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, а отже, підлягає задоволенню.

8.40. В аспекті внесених змін до статті 31 Закону № 3687 згідно із Законом України від 02.06.2020 № 644-IХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо ліквідації штучних бюрократичних бар`єрів та корупціогенних чинників у сфері охорони здоров`я», а також Законом України від 15.05.2025 № 4454-IХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо імплементації положення Болар», за змістом яких, зокрема, не визнається порушенням прав, що випливають із державної реєстрації винаходу (корисної моделі), або прав володільця сертифіката додаткової охорони використання винаходу, у тому числі імпорт (ввезення), виготовлення, зберігання, переміщення продукту (товару), виготовленого з використанням винаходу (корисної моделі), для цілей та (або) в рамках досліджень, що проводяться з метою підготовки та подання інформації, документів і матеріалів для державної реєстрації лікарського засобу, то Суд зазначає, що: (1) спірні правовідносини виникли у 2018 році, а приписами названих законів не передбачено ретроспективну правомірність дії особи, яка (дія) була вчинена з порушенням прав іншої особи у минулому; (2) у цій справі обставин імпорту відповідачем фармсубстанції, в якій застосовано винахід за патентом України № 73339, в рамках досліджень, не встановлено.

8.41. Суд також враховує, що надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням господарського судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд оцінює правомірність та ефективність обраного способу захисту. Близький за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі № 910/9872/21.

8.42. З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду та зазначених положень матеріального права, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» в оскаржуваній частині знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні вимоги про заборону відповідачу використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу його власника підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення у скасованій частині про задоволення цієї вимоги. Адже власник патенту має право на строк дії патенту забороняти використання винаходу іншим особам.

8.43. Щодо оскарження сторонами додаткового рішення місцевого господарського суду, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, то слід зазначити таке.

8.44. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

8.45. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

8.46. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.

8.47. Суди попередніх інстанцій встановили, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі докази:

- копію договору про надання правової допомоги від 05.12.2023 № 105, укладеного позивачем в якості клієнта із адвокатським об`єднанням «Амбассадорс» разом із додатком від 21.12.2023 № 105-09, відповідно до якого вартість послуг адвокатського об`єднання щодо представництва інтересів позивача є фіксованою та становить 16 625,00 євро за представництво в суді першої інстанції;

- копії рахунків адвокатського об`єднання «Амбассадорс» позивачу на загальну суму 16 310,00 євро;

- інформацію про залучених адвокатським об`єднанням «Амбассадорс» адвокатів для надання правової допомоги позивачу у справі та їх кваліфікацію;

- детальний опис наданих адвокатами послуг (всього 24 позиції).

8.48. На підтвердження понесених витрат на проведення судової експертизи, яка призначена ухвалою суду від 26.06.2020 у цій справі, позивачем також надано в якості доказів:

- копію договору про надання правової допомоги від 25.02.2020 № 01-05-0702/20, укладеного позивачем в якості клієнта із адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» разом із додатковою угодою № 1 від 24.12.2021, додатковою угодою № 2 від 19.12.2022 та додатком від 25.02.2020 до вказаного договору про надання правової допомоги;

- копію супровідного листа від 20.02.2023 та рахунку від 20.02.2023 № 11-Екс ВСП «Центр судової експертизи та експертних досліджень» Державного підприємства «Інформаційні судові системи» на суму 1 199 871,00 грн для оплати вартості проведення комплексної судової експертизи у цій справі № 911/165/18;

- копію платіжної інструкції від 20.04.2023 № 392 на суму 1 199 871,00 грн про оплату адвокатським об`єднанням «Саєнко Харенко» Державному підприємству «Інформаційні судові системи» вартості проведення комплексної судової експертизи у цій справі № 911/165/18 у загальній сумі 1 199 871,00 грн;

- копію акта приймання-передачі наданих послуг від 02.07.2024 № 007-СІВ/20, відповідно до якого Державне підприємство «Інформаційні судові системи» надало, а адвокатське об`єднання «Саєнко Харенко» прийняло послугу з проведення комплексної судової експертизи у справі № 911/165/18, вартість послуги складає 1 199 871,00 грн.

8.49. Надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат визнані судом належними та допустимими. Водночас місцевий господарський суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, з урахуванням принципу пропорційності, критеріїв реальності, розумності, співмірності та неминучості, відмовив позивачу у присудженні всієї заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з відповідача на користь позивача 6 524,00 євро (із заявлених 16 310,00 євро). Щодо витрат на оплату послуг експертизи у розмірі 1 199 871,00 грн, то суди попередніх інстанцій, зазначивши, що понесені позивачем витрати в розмірі 1 199 871,00 грн на проведення комплексної комісійної судової експертизи для цілей їх відшкодування за рахунок протилежної сторони у цій справі обмежуються розміром 50%, що складає 599 935,50 грн (у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог), додатково виходили з того, що не весь висновок комплексної комісійної судової експертизи від 31.05.2024 № 007-СІВ/20 був покладений в основу рішення суду від 15.05.2025 у справі № 911/165/18 та, відповідно, не всі заявлені експерто-години відповідають критерію неминучості та розумності витрат, у зв`язку з чим розмір таких витрат позивача додатково обмежений судом за рахунок іншої сторони (відповідача) на 50%, що складає 299 967,75 грн (599 935,50 - 50% = 299 967,75 грн).

8.50. За доводами АТ «Фармак» розподіл судових витрат, проведений судом у цій справі з порушенням приписів статей 124, 129, 162 ГПК України, принципів диспозитивної, правової визначеності, правил оцінки доказів, правил розподілу судових витрат, що призвело до стягнення з відповідача судових витрат, які позивачем не понесені фактично і які не відповідають критеріям дійсності, розумності і неминучості.

8.51. Відповідач зазначає, що такий вид витрат як витрати на професійну правничу допомогу не включений позивачем до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат. Однак суди наведеного, як підставу для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу, не врахували, зазначивши виключно про те, що станом на момент пред`явлення позову (2018 рік) позивач не міг знати про те, що справа буде направлена на новий розгляд. Суди залишили поза увагою відсутність заявлення позивачем про витрати на професійну правничу допомогу як таких у складі попереднього (орієнтовного) розрахунку.

8.52. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.53. Згідно з частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

8.54. Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу, послідовно та логічно зазначав, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/9024/21, від 11.01.2024 у справі № 924/423/23).

8.55. З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 910/3055/20, від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 21.06.2022 у справі № 908/574/20, від 13.06.2023 у справі № 923/515/21, від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20.

8.56. Застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (такий висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 295/3068/20, від 18.01.2024 у справі № 927/885/17);

8.57. У цій справі відповідач подав до суду заперечення проти заяви позивача про розподіл судових витрат, які суд врахував у розгляді заяви позивача. Отже, відповідач висловив свої міркування щодо обґрунтованості та співмірності заявлених позивачем до стягнення витрат, відповідно, підстави вважати, що мало місце порушення принципу змагальності при розгляді заяви позивача про розподіл судових витрат, відсутні.

8.58. За доводами відповідача, у цій справі доказуванню підлягав факт виставлення рахунків адвокатським об`єднанням позивачу, як клієнту на оплату правової допомоги та додаткових витрат, проте судами не встановлено обставин фактичного виставлення рахунків позивачу, у тому числі, для відшкодування витрат на проведення комплексної комісійної експертизи, які понесені (оплачені) адвокатським об`єднанням.

8.59. У зазначеному аспекті Суд звертає увагу на сталу та послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (правові висновки, викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19).

8.60. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.04.2024 у справі № 990/330/23 виснувала, що участь адвоката як представника у судовому процесі головним чином полягає у реалізації процесуальних прав та обов`язків особи, яку він представляє, від імені цієї особи і для цієї особи. Це означає також, що процесуальні дії (рішення, позиція) представника у судовому процесі створюють юридичні наслідки саме для особи, від імені якої він діє [адже адвокат як представник не є і не може бути учасником (стороною) правового спору, як і не може мати в ньому особистого інтересу], й особа, яка надала адвокату повноваження щодо її представництва, має теж це розуміти.

8.61. Суд зазначає, що законом не заборонена оплата витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, представником сторони (третьої особи).

8.62. Оплата вартості експертного дослідження представником сторони (третьої особи), а не безпосередньо стороною (третьою особою) не є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, які пов`язані з реалізацією процесуальних прав та обов`язків особи, яку адвокат (адвокатське об`єднання) представляє, від імені цієї особи і для цієї особи.

8.63. Участь учасника справи у судовому процесі через свого представника, повноваження якого належним чином підтверджені, слід розцінювати як участь самого учасника справи, у зв`язку із чим і наслідки вчинених представником процесуальних дій поширюються на особу, яку представляють, незалежно від того, якою є особиста поведінка цієї особи. Інше суперечило б самій сутності інституту представництва.

8.64. Водночас взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), знаходяться поза площиною втручання суду.

8.65. За доводами відповідача, поза увагою судів попередніх інстанцій залишена невідповідність розміру судових витрат на проведення комплексної комісійної експертизи у справі критеріям неминучості та розумності.

8.65.1. Позивач, у свою чергу, не погоджується із обмеженням судом розміру таких витрат позивача за рахунок іншої сторони, зазначаючи, зокрема, про незаконність та необґрунтованість такого обмеження, оскільки експертиза у справі була призначена судом, з покладенням витрат на позивача, що підтверджує факт пов`язаності відповідних витрат з розглядом справи, їх доцільність та неминучість. Відповідно, за доводами позивача, такі витрати є процесуально зумовленими та об`єктивно необхідними.

8.66. Щодо наведеного Суд зазначає таке.

8.67. Комплексна комісійна судова експертиза у цій справі призначена ухвалою місцевого господарського суду від 26.06.2020 зі справи.

8.68. За змістом статті 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів (частина перша).

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза) (частина третя).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом (частина четверта).

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну (частина п`ята).

8.69. У цій справі ухвала суду про призначення експертизи мотивована, зокрема, тим, що питання, які необхідно з`ясувати, факти, які необхідно встановити та співставити між собою, й обставини, які необхідно дослідити при вирішення заявленого спору виходять за межі знань правознавства та не охоплюються лише правозастосуванням або ж знанням законодавства, судової практики тощо.

8.69.1. Суд дійшов висновку про можливість доручення проведення судової експертизи у цій справі установі, яка попередньо підтвердила свою готовність провести експертне дослідження за запитуваними напрямками, а також погодився з переліком питань, запропонованих позивачем, конкретизувавши проміжок часу, станом на який слід визначати відповідність наявного у відповідача обладнання і кваліфікації працівників.

8.69.2. Так, перед експертами суд поставив такі питання:

- чи було наявне станом на січень 2018 року у АТ «Фармак» відповідно до доказів, які знаходяться в матеріалах справи № 911/165/18, обладнання для здійснення наукової діяльності та проведення відповідних наукових робіт для реалізації проголошеної АТ «Фармак» мети стосовно фармсубстанції Rivoroxaban?

- яка кількість речовини - фармсубстанції Rivoroxaban, яка охороняється патентом України на винахід № 73339, необхідна для реалізації проголошеної АТ «Фармак» мети для здійснення наукової діяльності та проведення відповідних наукових робіт АТ «Фармак» відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи № 911/165/18?

- чи була станом на січень 2018 року достатньою кваліфікація вказаних АТ «Фармак» працівників, інформація про яких міститься в матеріалах справи № 911/165/18, відповідно до їх освіти та спеціалізації для здійснення наукової діяльності та проведення відповідних наукових робіт для реалізації проголошеної АТ «Фармак» мети стосовно фармсубстанції, яка охороняється патентом України на винахід № 73339?

За змістом ухвали від 26.06.2020 Суд зобов`язав позивача оплатити вартість витрат по проведенню судової експертизи, докази чого надати суду.

8.70. З огляду на те, що комплексна комісійна судова експертиза у справі призначена судом, з визначенням установи (у зв`язку з недосягненням сторонами взаємної згоди така установа визначена судом) та переліком питань, які суд поставив перед експертами (учасники мають право пропонувати питання, проте остаточний їх перелік та зміст визначається судом), із зобов`язанням позивача оплатити вартість таких витрат, - відсутні підстави вважати, що понесені позивачем витрати на оплату призначеної судом експертизи не відповідали критеріям неминучості та розумності.

8.71. Обмежуючи розмір таких витрат позивача за рахунок іншої сторони (відповідача), суд зазначив, зокрема, про те, що не весь висновок комплексної комісійної судової експертизи від 31.05.2024 № 007-СІВ/20 був покладений в основу рішення суду від 15.05.2025 у цій справі № 911/165/18 та відповідно не всі заявлені експерто-години відповідають критерію неминучості та розумності витрат, оскільки у процесі розгляду справи № 911/165/18 і позивач, і відповідач висловили спільну думку про те, що питання щодо відповідності або не відповідності працівників лабораторії категорії «науковий працівник» є правовим питання.

8.72. Водночас, як зазначено вище (пункти 8.68. та 8.70.), учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта, проте остаточний перелік питань, які суд ставить перед експертом (експертами) та їх зміст визначається судом.

8.73. З огляду на викладене, наведені судом мотиви для обмеження розміру витрат позивача на проведення комплексної комісійної експертизи за рахунок іншої сторони (відповідача) Верховний Суд вважає помилковими та такими, що: не враховують саму суть призначення експертизи судом, повноваження суду при призначенні експертизи, вимоги розумності та правової визначеності, «підривають» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, не відповідають верховенству права.

8.74. У цьому аспекті колегія суддів звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 22.11.2023 зі справи № 712/4126/22, за змістом яких відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.

8.75. З огляду на вказані висновки та беручи до уваги те, що позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі, витрати позивача на проведення призначеної судом комплексної комісійної експертизи у розмірі 1 199 871,00 грн покладаються на відповідача, що відповідає вимогам розумності та правової визначеності.

8.76. Позивач, не погоджуючись із зменшенням судом суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, також посилається на те, що за умовами договору про надання правничої допомоги від 05.12.2023 № 105 його сторони встановили фіксований розмір гонорару; у разі погодження фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги; надана позивачу правнича допомога є багатоаспектною, значна за змістом, обсягом, у зв`язку зі складністю справи та її тривалістю, відповідно такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

8.77. У зазначеному аспекті Суд звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, зокрема, такого змісту:

« 127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19)»;

« 133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку»;

« 135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18»;

« 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права»;

« 147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

8.78. Суд також враховує, що у разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21, на яку посилається скаржник (позивач).

8.79. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

8.80. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

8.81. З огляду на викладене вище, керуючись, у тому числі, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність щодо предмета спору, а також враховуючи критерії розумності їхнього розміру та розумної необхідності, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням складу учасників справи, характеру спірних правовідносин у контексті складності предмета позову в сфері інтелектуальної власності, строку судового розгляду у суді першої інстанції (ураховуючи у тому числі те, що судові рішення попередніх інстанцій у цій справі скасовувалися, а справа направлялася на новий розгляд), Верховний Суд дійшов висновку про те, що критеріям справедливості, необхідності та розумності відповідають витрати позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 12 000 євро, і ці витрати є розумно необхідними. В іншій частині заявлені позивачем витрати Суд на відповідача не покладає.

8.82. Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанцій в частині, прийнятій за результатом його перегляду, підлягають зміні із стягненням з відповідача на користь позивача 1199,871,00 грн витрат на проведення комплексної комісійної судової експертизи у справі та 12 000 євро витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині Суд не покладає такі витрати на відповідача.

8.83. Верховний Суд відхиляє доводи, викладені у відзиві АТ «Фармак» на касаційну скаргу Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» у цій частині, з огляду на вказані вище міркування Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.84. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» на касаційну скаргу АТ «Фармак», в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.85. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування цього судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

8.86. Учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

9.1. Доводи АТ «Фармак» про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті судових рішень в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження.

9.2.Доводи Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» про порушення судами попередніх інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень в оскаржуваній частині по суті спору за результатами перегляду справи в касаційному порядку знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 8 цієї постанови. Також з наведених у розділі 8 міркувань знайшли своє часткове підтвердження доводи Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» про порушення норм права при ухваленні місцевим господарським судом додаткового рішення про розподіл судових витрат, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції.

9.3. За приписами пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги, зокрема має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

9.4. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 311 ГПК України).

9.5. Зважаючи на викладене вище, касаційну скаргу позивача на судові рішення попередніх інстанцій, ухвалених по суті спору в оскаржуваній частині слід задовольнити, рішення та постанову в частині, в якій у задоволенні позовної вимоги відмовлено, скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення цієї вимоги. В частині оскарження додаткового рішення місцевого господарського суду, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, касаційну скаргу позивача слід задовольнити частково, додаткове рішення та постанову, в частині його перегляду, змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 1 199,871,00 грн витрат на проведення комплексної комісійної судової експертизи у справі та 12 000 євро витрат на професійну правничу допомогу.

9.6. Касаційну скаргу відповідача на рішення, додаткове рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наведені відповідачем мотиви, які не знайшли свого підтвердження, слід залишити без змін.

10. Судові витрати

10.1. Враховуючи положення частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, з огляду на те, що суд задовольняє касаційну скаргу позивача на судові рішення попередніх інстанцій, які ухвалені по суті спору, судовий збір, понесений скаржником (позивачем) у зв`язку з поданням позовної заяви (з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент звернення - 1 762,00 грн), апеляційних та касаційних скарг покладається на відповідача.

10.2. Судовий збір, сплачений АТ «Фармак» у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на названого скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу АТ «Фармак» на рішення та постанову, які ухвалені по суті спору, залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині - без змін.

10.3. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційних скарг на додаткове рішення не сплачується, відповідно судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 311, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні касаційної скарги Акціонерного товариства «Фармак» на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 в частині задоволеної позовної вимоги та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 зі справи № 911/165/18 в частині, прийнятій за результатом перегляду цієї вимоги, та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 в частині перегляду додаткового рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 зі справи, - відмовити.

2. Касаційну скаргу Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) на рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 в частині, в якій у задоволенні позовної вимоги відмовлено, постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 зі справи № 911/165/18 в частині, прийнятій за результатами перегляду цієї вимоги, - задовольнити, та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі в частині перегляду додаткового рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 зі справи, - задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 15.05.2025 в частині позовної вимоги про заборону Акціонерному товариству «Фармак» використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу власника - Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 зі справи № 911/165/18 в частині перегляду цієї вимоги, - скасувати.

4. У скасованій частині ухвалити нове рішення про заборону Акціонерному товариству «Фармак» використовувати винахід «Заміщені оксазолідинони і їх застосування для запобігання згортанню крові» за патентом України № 73339 без дозволу власника - Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH).

5. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 зі справи № 911/165/18 в частині, прийнятій за результатами його перегляду, змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

«Заяву Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі № 911/165/18 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Фармак» на користь Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) 12 000 євро витрат на професійну правничу допомогу та 1 199 871,00 грн витрат на проведення комплексної комісійної судової експертизи у справі № 911/165/18.

У задоволенні іншої частини заяви Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат у справі № 911/165/18 відмовити».

6. Стягнути з Акціонерного товариства «Фармак» на користь Компанії «Баєр Інтеллекчуел Проперті Гмбх» (Bayer Intellectual Property GmbH) 1762,00 грн судового збору за подання позовної заяви, 5286,00 грн судового збору за подання апеляційних скарг, 7048,00 грн судового збору за подання касаційних скарг.

7. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов