ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Справа № 916/4824/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства "ВЕЛЕС 2000" (65085, м. Одеса, Тираспольське шосе, буд. 22; ),

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

про стягнення 17708,23 грн.

Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

Приватне підприємства "ВЕЛЕС 2000" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу по суборендній платі у розмір 16200,00 грн, суми боргу за обслуговування об`єкта суборенди у розмірі 540,00 грн, суми пені у розмірі 867,27 грн, сума інфляційних втрат у розмірі 17,03 грн та сума 3 % річних у розмірі 83,93 грн. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правничої допомоги позивач просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором суборенди нежитлового приміщення № 01/08-3 від 01.08.2023.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 справу № 916/4824/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 916/4824/23 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), протягом 16 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилались судом рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, ухвала про відкриття провадження у справі, надіслана на адресу відповідача, повернулась до суду з відміткою Укрпошти щодо причини повернення (досилання) - "адресат відсутній за вказаною адресою" (т. 1, а.с. 34-36).

Станом на 09.03.2026 від відповідача у справі відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом також враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 01 серпня 2023 року між Приватним підприємством "ВЕЛЕС 2000" (надалі суборендодавець або позивач) та фізичною особоюпідприємцем Анцифровою Оленою Савівною (надалі суборендар або відповідач) був укладений Договір суборенди нежитлового приміщення № 01/08-3 (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору суборендодавець передає, а суборендар приймає у тимчасове оплачуване користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться на ринку будівельних матеріалів «Біля Двох стовпів», надалі Будівельний ринок, загальною площею 30 кв.м., у тому числі: 30 кв.м. (на плані ринку приміщення А-25); що знаходиться за адресою місто Одеса, Тираспольське шосе, 22, іменоване далі за текстом «Об`єкт суборенди».

Відповідно до умов п. 2.3. Договору суборендар зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати суборендну плату, компенсацію комунальних та експлуатаційних платежів; інших платежів, передбачених даним Договором у відповідності з умовами даного Договору.

Згідно розділу 3 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку суборенди. Строк суборенди - 12 (дванадцять) місяців з дати підписання Акту приймання-передачі в суборендне користування.

Суборендар повертає суборендодавцю об`єкт суборенди в день закінчення строку дії даного Договору або дострокового припинення даного Договору зі складання Акту приймання-передачі(повернення) з суборендного користування (п. 4.2. Договору).

Згідно розділу 5 Договору розмір суборендної плати та порядок її сплати визначається в Додатку № 1 до даного Договору.

01 серпня 2023 року між Приватним підприємством "ВЕЛЕС 2000" (суборендодавець) і фізичною особоюпідприємцем Анцифровою Оленою Савівною (суборендар) було підписано Додатку № 1 до Договору суборенди нежитлового приміщення № 01/08-3 від 01.08.2023 (надалі Додаток).

Відповідно до умов п. 1 Додатку щомісячна суборендна плата за Договором становить суму у розмірі 5400,00 грн без ПДВ.

Суборендна плата сплачується суборендарем щомісяця. попередньою оплатою, в період з 1 (першого) по 5 (п`яте) число місяця, за який здійснюється такий платіж (п. 2 Додатку).

Відповідно до умов п. 4 Додатку суборендар сплачує суборендодавцю плату за обслуговування об`єкта суборенди. Щомісячна плата за обслуговування об`єкта суборенди розраховується за формулою:

Щомісячна плата за обслуговування об`єкту суборенди=Ставка обслуговування*Площа Об`єкту суборенди, де ставка обслуговування за 1 кв. м. об`єкту суборенди складає 6,00 грн, без ПДВ. Площа об`єкту суборенди - згідно Акту приймання-передач і в суборендне користування.

Плата зa обслуговування об`єкта суборенди сплачується щомісяця, попередньою оплатою, в період з 1 (першого) по 5 (п`яте) число місяця, за який здійснюється такий платіж (п. 5 Додатку).

01 серпня 2023 року між ПП "ВЕЛЕС 2000" та ФОП Анцифровою О.С. був підписаний Акт приймання-передачі в суборендне користування, відповідно до якого, суборендодавець передав, а суборендар прийняв в користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться на ринку будівельних матеріалів «Біля Двох стовпів», надалі Будівельний ринок, загальною площею 30 кв.м., у тому числі: 30 кв.м. (на плані ринку приміщення А-25); що знаходиться за адресою місто Одеса, Тираспольське шосе, 22, іменоване далі за текстом «Об`єкт суборенди».

01 серпня 2024 року між ПП "ВЕЛЕС 2000" та ФОП Анцифровою О.С. була підписана Додаткова угода до Договору суборенди нежитлового приміщення № 01/08-3 від 01.08.2023, якою сторони домовились продовжити строк суборенди по Договору суборенди нежитлового приміщення № 01/08-3 від 01.08.2023 по 31 липня 2025 року.

Позивач зазначає, що він свої зобов`язання за Договором суборенди № 01/08-3 від 01.08.2023 виконував належним чином, проте відповідач в порушення договірних зобов`язань в повному обсязі не сплатив суборендну плату та плату за обслуговування Об`єкта суборенди.

Станом на 02 грудня 2025 року за відповідачем утворилась прострочена заборгованість у розмірі 16740,00 грн, яка складається з: заборгованості по несплаті суборендної плати, яка становить 16200,00 грн, а саме: за липень 2025 року у розмірі 5400,00 грн; за серпень 2025 року у розмірі 5400,00 грн; за вересень 2025 року у розмірі 5400,00 грн. Також наявна заборгованість в частині внесення плати за обслуговування об`єкту суборенди у розмірі 540,00 грн, а саме: за липень 2025 року у розмірі 180,00 грн; за серпень 2025 року у розмірі 180,00 грн; за вересень 2025 року у розмірі 180,00 грн.

Таким чином загальний розмір заборгованості відповідача за період з 01.07.2025 по 30.09.2025 складає 16740,00 грн.

Також у зв`язку з простроченням оплати за Об`єкт суборенди, позивачем нарахована відповідачу пеня у розмірі 867,27 грн, 3 % річних у розмірі 83,93 грн та інфляційні втрати у розмірі 17,03 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства "ВЕЛЕС 2000" підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України (в редакції чинній на час виникнення між сторонами правовідносин).

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 627 ЦК України встановлює, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 01.08.2023 між Приватним підприємством "ВЕЛЕС 2000" та ФОП Анцифровою Оленою Савівною був укладений Договір суборенди нежитлового приміщення № 01/08-3 зі строком дії до 31.07.2025, відповідно до Додаткової угоди від 01.08.2024, який в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання сторонами.

Майно передано в суборенду відповідачу, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі об`єкту суборенди від 01.08.2023.

Умовами Додаткової угоди №1 до Договору передбачено обов`язок відповідача сплачувати орендну плату в розмірі 5400,00 грн щомісячно, в період з 1 по 5 число місяця, за який здійснюється такий платіж.

Судом встановлено, що за період користування майном на підставі Договору за період липня-вересень 2025 року за відповідачем утворилась сума простроченої заборгованості по орендній платі у розмірі 16200,00 грн, а також сума заборгованості з обслуговування об`єкта суборенди у розмірі 540,00 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 02.12.2025 (т.1, а.с. 23), всього на суму 16740,00 грн.

Отже, з урахуванням умов Додатку № 1 до Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України відповідач зобов`язаний був у визначений строк сплачувати суборендну плату, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Договору та Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 16740,00 грн є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов до таких висновків.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем в порушення умов п. 2 Додатку № 1 до Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України в строк з 1 по 5 число місяця не було здійснено повного розрахунку з позивачем за суборендне користування приміщенням.

Відповідно до умов п. 10.1. Договору за невиконання (не належне виконання) зобов`язань по даному Договору сторони несуть відповідальність, передбачену нормами чинного законодавства і даним Договором.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК України проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р. також наведені відповідні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені за період з 01.07.2025 по 30.09.2025 (т. 1, а.с. 13-14), та встановлено наявність помилок у здійснених позивачем розрахунках, оскільки останнім днем внесення суборендної плати було 5 число місяця. Отже нарахування повинні відбуватись з 6 числа місяця за який здійснюється такий платіж.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок пені за період з 06.07.2025 по 30.09.2025 на суму 5400,00 грн та на суму 180,00 грн, який має наступний вигляд.

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де

С - сума заборгованості за період,

2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,

Д - кількість днів прострочення.

Період з 06.07.2025 - 30.09.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ)

5400,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 87 днів (прострочення) : 100

Сума пені становить 399,01 грн.

06.08.2025 - 30.09.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ)

5400,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 56 днів (прострочення) : 100

Сума пені становить 256,83 грн.

06.09.2025 - 30.09.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ)

5400,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 25 днів (прострочення) : 100

Сума пені становить 114,66 грн.

06.07.2025 - 30.09.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ)

180,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 87 днів (прострочення) : 100

Сума пені становить 13,30 грн.

06.08.2025 - 30.09.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ)

180,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 56 днів (прострочення) : 100

Сума пені становить 8,56 грн.

06.09.2025 - 30.09.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ)

180,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 25 днів (прострочення) : 100

Сума пені становить 3,82 грн.

Отже, за здійсненим судом розрахунком, загальний розмір пені за період з 06.07.2025 по 30.09.2025 становить 796,18 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума пені лише у розмірі 796,18 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення пені заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Також судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків сум 3 % річних (т. 1, а.с. 14-15), та встановлено наявність помилок у здійснених позивачем розрахунках, які призвели до зайвого нарахування сум 3 % річних.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга" (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ") здійснив власний розрахунок 3% річних за період з 06.07.2025 по 30.09.2025.

Розрахунок 3% здійснюється за формулою

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100,

Де С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

з 06/07/2025 до 30/09/2025

5400,00 x 3 % x 87 : 365 : 100

Сума 38,61 грн

з 06/08/2025 до 30/09/2025

5400,00 x 3 % x 56 : 365 : 100

Сума 24,85 грн

з 06/09/2025 до 30/09/2025

5400,00 x 3 % x 25 : 365 : 100

Сума 11,10 грн.

з 06/07/2025 до 30/09/2025

180,00 x 3 % x 87 : 365 : 100

Сума 1,29 грн

з 06/08/2025 до 30/09/2025

180,00 x 3 % x 56 : 365 : 100

Сума 0,83 грн

з 06/09/2025 до 30/09/2025

180,00 x 3 % x 25 : 365 : 100

Сума 0,37 грн

Отже, за здійсненим судом розрахунком, загальний розмір 3% річних за період з 06.07.2025 по 30.09.2025 становить 77,05 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума 3% річних лише у розмірі 77,05 грн. В іншій частині вимог щодо стягнення 3% річних заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 17,03 грн є такими, що не виходять за межі зайво заявлених до стягнення, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вдповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторін у справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Анцифрової Олени Савівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "ВЕЛЕС 2000" (65085, м. Одеса, Тираспольське шосе, буд. 22; ) суму боргу по суборендній платі у розмір 16200,00 грн, суму боргу за обслуговування об`єкта суборенди у розмірі 540,00 грн, суму пені у розмірі 796,18 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 17,03 грн, суму 3 % річних у розмірі 77,05 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2412,45 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Рішення підписано 09.03.2026.

Суддя Нікітенко С.В.