УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/8413/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (далі - ТОВ «Торговий дім «Альфатех», скаржник)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех»

до Акціонерного товариства «Укртранснафта»

про стягнення коштів у загальному розмірі 301 979,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Торговий дім «Альфатех» 25.02.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі №910/8413/25, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 залишити в силі. Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить розгляд справи здійснювати за участю представника ТОВ «Торговий дім «Альфатех».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 для розгляду справи №910/8413/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

З матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у липні 2025 ТОВ «Торговий дім «Альфатех» звернулося до суду з позовом про стягнення коштів у загальному розмірі 301 979,94 грн з Акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - АТ «Укртранснафта»), посилаючися на безпідставне набуття АТ «Укртранснафта» коштів в сумі 296 732,25 грн. ТОВ «Торговий дім «Альфатех» стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 3 857,52 грн та 3% річних у розмірі 1 390,17 грн, нарахованих 08.05.2025 до 03.07.2025.

Господарський суд міста Києва рішенням від 16.09.2025 у справі №910/8413/25 позов ТОВ «Торговий дім «Альфатех» задовольнив частково, стягнув з АТ «Укртранснафта» на користь ТОВ «Торговий дім «Альфатех» набуті за відсутності достатньої правової підстави кошти у розмірі 295 123,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 857,52 грн, 3% річних у розмірі 1 358,37 грн та судовий збір у розмірі 3 604,07 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовив.

Зі змісту судового рішення вбачається, що суд виходив з того, що: грошові кошти в сумі 296 732,25 грн були сплачені відповідачу Акціонерним товариством «Комерційний банк «Глобус» та компенсовані банку позивачем на виконання Банківської гарантії в якості забезпечення виконання договору поставки, хоча принципал мав не виконане грошове зобов`язання перед бенефіціаром зі сплати неустойки на суму 1 609,20 грн, що свідчить про відсутність правових підстав для одержання бенефіціаром різниці на суму 295 123,05 грн; здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат в межах періоду з 09.05.2025 до 03.07.2025, суд дійшов висновку, що правомірним є стягнення з АТ «Укртранснафта» інфляційних втрат у розмірі 3 857,52 грн та 3% річних у розмірі 1 358,37 грн.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 21.01.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/8413/25 скасував, прийняв нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «Торговий дім «Альфатех» відмовив, стягнув з ТОВ «Торговий дім «Альфатех» на користь АТ «Укртранснафта» витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 406,10 грн.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується порушення позивачем строків поставки товару за договором поставки, а тому, встановивши факт неналежного виконання позивачем умов договору поставки, апеляційний суд не вбачав обов`язку відповідача перед позивачем з повернення забезпечення виконання договору, оскільки сторони самі визначили умови договору та випадки у яких не повертається сума гарантії, що в силу вимог статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання сторонами.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ТОВ «Торговий дім «Альфатех» в контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, встановлених законом [пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)].

Перелік випадків для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Отже, тягар доказування наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, при наявності випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи; для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 встановлює прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 028 гривень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі №910/8413/25 є стягнення 301 979,94 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн), адже є малозначною у розумінні статті 12 ГПК України.

У касаційній скарзі ТОВ «Торговий дім «Альфатех» з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №910/2693/18, від 20.06.2019 у справі №910/6433/18, від 21.02.2020 у справі №910/4460/19, від 14.01.2019 у справі №910/3777/18, від 25.09.2024 у справі №910/12114/23.

Також ТОВ «Торговий дім «Альфатех» у касаційній скарзі з посиланням на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України зазначає, що ТОВ «Торговий дім «Альфатех» є постійним учасником і переможцем тисяч публічних закупівель на закупівлі як спеціалізованої техніки (екскаватори, бульдозери, навантажувачі, трактори та інше) так і спеціалізованих вантажних автомобільних шин, де в сотнях укладених договорів застосовується їх забезпечення у формі банківської гарантії, а тому, на його думку, безпідставне стягнення державним замовником забезпечення виконання договору, при тому що, на думку скаржника, договір виконано, як і виконано всі раніше укладенні ТОВ «Торговий дім «Альфатех» публічні договори - є винятковим випадком, який, на думку скаржника, потребує найвищої справедливості, яка не допустить в майбутньому свавілля замовників безперешкодно та безапеляційно користуватися своїм правом на стягнення забезпечення у вигляді банківською гарантією і тією нормою, що банк-гарант не зобов`язаний перевіряти правомірність вимоги про сплату коштів за банківською гарантією, а лише виконує її.

Розглянувши наведені міркування у контексті наявності/відсутності випадку передбаченого пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України касаційної скарги та доданих до неї документів та змісту оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність наявних випадків для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Верховний Суд зазначає, що тягар доказування наявності випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

«Винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики» є оціночними чинниками і враховуючи статус Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Водночас, формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.

Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Такі критерії, серед іншого, можливого використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.

Аргументи та доводи, викладені у касаційній скарзі, не відповідають вказаним вище критеріям, адже вони абстрактні і декларативні і не містять жодних доказів кількісного та якісного виміру щодо наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Разом з тим скаржник не наводить обґрунтувань, які дозволяють дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися, що питання має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або існує необхідність вирішити питання застосування аналогії закону чи права; існує необхідність забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи щодо оскарження судових рішень фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками господарських судів стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, при цьому, доводи скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів та встановленні інших обставин у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для їх скасування.

З огляду на викладене Суд, оцінивши доводи щодо застосування зазначених ним норм права, дійшов висновку, що аргументи та мотиви, викладені у касаційній скарзі, не є переконливими, доречними і достатніми щодо того, що дана справа містить правове питання щодо застосування норми права і її розгляд Верховним Судом є необхідною для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Вказані твердження щодо необхідності відкриття касаційного провадження на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, судом відхиляються як необґрунтовані з огляду на таке.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника, то в цьому випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Верховний Суд також виходить з того, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес», зокрема, слід розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо, до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.

Доводи скаржника, що ця справа має виняткове значення для ТОВ «Торговий дім «Альфатех», оскільки є постійним учасником і переможцем тисяч публічних закупівель на закупівлі як спеціалізованої техніки так і спеціалізованих вантажних автомобільних шин, де в сотнях укладених договорів застосовується їх забезпечення у формі банківської гарантії, а безпідставне стягнення державним замовником забезпечення виконання договору є винятковим випадком не є переконливими обґрунтуваннями щодо цих правовідносин, а зводяться лише до незгоди із судовим рішенням суду попередньої інстанції і в цілому до заперечення результату розгляду цієї справи та до власного викладення обставин справи стороною у справі щодо переоцінки доказів, які були здійсненні судами, що в силу приписів статті 300 ГПК України не входить в повноваження суду касаційної інстанції. А також, колегія суддів, оцінює цей аргумент через призму правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20.

Колегія суддів відзначає, що незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні судового рішення, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь однієї з сторін є звичайним передбачуваним процесом.

За наведеного міркування Верховний Суд вважає, що подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України і які надають повноваження Верховному Суду переглянути як «суду права» цю справу.

Верховний Суд під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взяв до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, вимоги щодо стягнення коштів, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду цієї справи судами двох інстанцій врахував межі, порядок, повноваження судів щодо розгляду справи.

Отже, Верховний Суд констатує, що доступ до правосуддя у скаржника відбувся та справу розглянуто двома попередніми судовими інстанціями, право на доступ до суду не порушено.

Касаційний господарський суд також враховує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Отже, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи у контексті оскаржуваного судового рішення у цій справі не дають поза розумними сумнівами підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має виняткове значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або наявні інші підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені частиною третьої статті 287 ГПК України. Наведені скаржником доводи зводяться до заперечення встановлених судом попередньої інстанції обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні судом під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Верховний Суд виходить з того, що скаржник у цій справі розумів, що вказана справа є малозначною, а відтак застосування наявності/відсутності критерію малозначності у контексті пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України був передбачувальним, скаржник у касаційній скарзі не довів наявності виключних випадків, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами попередніх інстанцій, то Верховний Суд відзначає те, що можливість реалізувати свої процесуальні права залежить від суб`єктивної волі скаржника.

Отже обставин, з яких би вбачалася необхідність перегляду цієї справи у касаційній скарзі з огляду на вищенаведені мотиви не наведені.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Торговий дім «Альфатех» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі №910/8413/25, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження, заявлене клопотання скаржника щодо здійснення розгляду справи за участю його представника не розглядається, адже не впливає на вищевказані міркування щодо кваліфікації наявності/відсутності випадків можливості касаційного оскарження у контексті частини третьої статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 у справі №910/8413/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов