ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/2813/25

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного підприємства «Північелектромонтаж»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Груп»

про стягнення 214 621,57 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

Без виклику сторін.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Північелектромонтаж» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Груп» про стягнення 214 621,57 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2813/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження.

Відповідачем у ході розгляду спору відзиву на позов не подано, позовні вимоги не заперечено та не спростовано.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Приватним підприємством «Північелектромонтаж» подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Груп» 214 621,57 грн., з яких 73 033,66 грн. інфляційних за час прострочення виконання зобов`язання з 14.03.2024 по 23.06.2025 та 141 587,91 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення виконання зобов`язання з 14.03.2024 по 23.06.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Груп» (Замовник, відповідач) та Приватним підприємством «Північелектромонтаж» (Виконавець (підрядник), позивач) було укладено Договір підряду за № 07/06/2021 (далі - Договір) відповідно до умов якого виконавець зобов`язується взяти в підряд завдання замовника, виконати підрядні роботи із своїх матеріалів згідно умов цього договору, при необхідності з залученням субпідрядних підприємств і організацій, які мають на це юридичне право, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити електромонтажні роботи, що будуть проводитись виконавцем по відновленню зовнішнього електропостачання зерноскладу (надалi - роботи) на об`єкті замовника, розташованому за адресою: вул. 1 Травня, 150 в м. Мена, Чернігівської області (далі - об`єкт).

Згідно з п. 4.1. Договору ціна договору погоджена Сторонами і складає 400 000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

У відповідності до п. 5.1. Договору підряду Замовник перераховує протягом 5-ти банківських днів після підписання даного договору на розрахунковий рахунок Виконавця перший платіж у розмірі 270 000,00 грн.

У відповідності до пункту 5.2. Договору підряду остаточний розрахунок за договором у розмірі 130 000,00 грн. Замовник перераховує на рахунок Виконавця у строк 5 банківських днів після підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.

В рахунок часткового виконання умов Договору 09.06.2021 Замовником було перераховано на розрахунковий рахунок Виконавця 200 000,00 грн.

12.11.2021 Виконавцем було завершено виконання всього об`єму робіт на об`єкті Замовника та підписано Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3 на загальну суму 400 000,00 грн.

Таким чином, відповідно до п. 5.2. Договору підряду Замовник повинен був провести остаточний розрахунок за виконані будівельні роботи в строк до 19.11.2021, проте ним 23.12.2021 було сплачено лише 100 000,00 грн.

Отже, Замовником в рамках Договору всього було сплачено 300 000,00 грн., неоплаченими залишились роботи на суму 100 000,00 грн.

Відповідна заборгованість за виконані підрядні роботи була заявлена до стягнення у судовому порядку і відповідно до рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2024 у справі № 911/684/24 з ТОВ «Глобал Логістік Груп» на користь ПП «Північелектромонтаж» було стягнуто 100 000,00 грн. основної заборгованості, 256 504,11 грн. пені та 34 776,21 грн інфляційних, нарахованих за період з 19.11.2021 по 13.03.2024.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 рішення Господарського суду Київської області від 29.05.2024 у справі № 911/684/24 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

03.03.2025 Господарським судом Київської області було видано судовий наказ про примусове виконання рішення суду у справі № 911/684/24.

23.06.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю.М. у виконавчому провадженні № 77507859 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки 23.06.2025 боржником ТОВ Глобал Логістік Груп» було в повному обсязі сплачено суму боргу перед ПП «Північелектромонтаж» та витрати виконавчого провадження.

Оскільки боржником (відповідачем) стягнута за рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2024 у справі № 911/684/24 заборгованість за виконані підрядні роботи була погашена відповідачем лише 23.06.2025, позивач у позові просить стягнути з відповідача пеню та інфляційні за період з 14.03.2024 року (наступний день за тим, що був охоплений рішенням суду у справі № 911/684/24) по 23.06.2025 (дата сплати суми заборгованості боржником).

В ході розгляду справи відповідач відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечив та не спростував.

Відповідно до 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.2. Договору № 07/06/2021 від 07.06.2021 про надання послуг підряду при несвоєчасних розрахунках за виконані роботи Замовник, а також при несвоєчасному виконанні робіт Виконавцем по наданню послуг (згідно п. 1.1. даного Договору), винна Сторона сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми Договору за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача протягом наведених у позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Однак, дослідивши наданий позивачем розрахунок позову, судом встановлено, що заявлені у позові нарахування 73 033,66 грн. інфляційних та 141 587,91 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за час прострочення виконання зобов`язання з 14.03.2024 по 23.06.2025, здійснені позивачем не лише на суму основної заборгованості, стягнуту за рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2024 у справі № 911/684/24, яка складає 100 000,00 грн. за основним зобов`язанням, а й на стягнуті за таким рішенням суду 256 504,11 грн. пені, 34 776,21 грн. інфляційних та 5869,20 грн. судового збору, нарахованих за попередній період прострочення (з 19.11.2021 по 13.03.2024), що суперечить суті неустойки та інфляційних, які мають штрафну/компенсаційну природу і являють собою застосовану відповідальність за відповідні періоди прострочення.

Як визначено ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України, проценти на неустойку не нараховуються.

Оскільки, нарахування пені та інфляційних відбувається у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання на прострочену суму боргу, відповідні нарахування являють собою застосовану відповідальність/компенсацію, не породжують договірного зобов`язання і на такі нарахування не передбачено повторного нарахування пені та інфляційних.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині заявлених інфляційних та пені, нарахованих на стягнуту за рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2024 у справі № 911/684/24 суму основного боргу, яка складає 100 000,00 грн. за період з 14.03.2024 наступного дня після періоду, охопленого рішенням суду у справі № 911/684/24 по 22.06.2025, оскільки день сплати не включається до періоду прострочення.

За розрахунком суду з відповідача підлягає стягненню 18 625,33 грн. інфляційних та 36 108,30 грн. пені, нарахованих на прострочену суму основного боргу з оплати виконаних робіт, присуджену до стягнення за рішенням Господарського суду Київської області від 29.05.2024 у справі № 911/684/24 у розмірі 100 000,00 грн. за фактичний період прострочення, не охоплений рішенням у справі № 911/684/24, з 14.03.2024 по 22.06.2025.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню щодо стягнення 18 625,33 грн. інфляційних та 36 108,30 грн. пені, в решті позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, суд вважає за доцільне послатися на норми процесуального законодавства, які, серед іншого, передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Чинне господарське процесуальне законодавство ґрунтується на принципі змагальності сторін, а у ч. 2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 656,80 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Груп» (08147, Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Петрівська, буд. 1, кв. 48, ) на користь Приватного підприємства «Північелектромонтаж» (14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, вул.Індустріальна, будинок 15, ) 18 625,33 грн. інфляційних, 36 108,30 грн. пені та 656,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін