Без виклику (повідомлення) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
17.12.2025 в системі «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП" сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості та скасування оперативно-господарської санкції та була передана 18.12.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Як вказує позивач, останнім не було отримано від відповідача оплату у розмірі 917 980,47 грн.
Вказані грошові кошти (917 980,47 грн) не були сплачені Відповідачем, через їх утримання в якості оперативно-господарських санкцій по Договору, які неправомірно застосовані Відповідачем.
З огляду на викладене позивач просить:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕ ХНОПАЙП» кошти в розмірі 917 980,47 грн та стягнути пеню у розмірі 16 799,04 грн, інфляційні нарахування у розмірі 184 817,96 грн. та 3% річних у розмірі 53 751,85 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 23.12.2025, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.
Ухвалою суду від 01.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.01.2026 о 10:10 год.
Рішенням суду від 17.02.2026 позов задоволено частково; скасовано оперативно-господарські санкції №ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023 року, №ТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023 року, №ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024 року у загальному розмірі 914 987,35 грн, застосовані Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп», за несвоєчасне виконання робіт за Договором № від 12 грудня 2022 року; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, буд. 44, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп» (03150, місто Київ, вул. Тютюнника Василя, буд. 53, офіс 1133, ) кошти в розмірі 914 987 (дев`ятсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн 35 коп., пеню у розмірі 16 744 (шістнадцять тисяч сімсот сорок чотири) грн 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 184 228 (сто вісімдесят чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн 54 коп., 3% річних у розмірі 53 582 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн 82 коп. та судовий збір у розмірі 10 980 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн 03 коп; в іншій частині позову відмовлено.

23.02.2026 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано заяву про ухвалення додаткового рішення відповідно представник просив стягнути з відповідача 49 837,80 грн. з урахуванням часткового задоволення позову.

При зверненні до суду представник позивача зазначив, що позивач подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції: судовий збір - 14 080,19 грн (чотирнадцять тисяч вісімдесят гривень 19 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу - 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

У зв`язку із цим, Позивач повідомляє, що має намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

03.03.2026 представником відповідача в системі «Електронний суд» сформовано заперечення на клопотання (заяву) про ухвалення додаткового рішення у відповідності до якого представник зазначив:

- в порушення порядку доведення факту понесення та розміру витрат на професійну правничу допомогу, Позивачем до закінчення судових дебатів не подано до суду заяву про понесення судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу у певному розмірі та не подано відповідні докази і не обґрунтовано неможливість їх подання до суду до закінчення судових дебатів, як це вимагається у ч.8 ст.129, ч.1 ст.221 ГПК України. У разі дотримання наведеної процедури, судом було б призначено та проведено судове засідання для розгляду питання про судові витрати не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, як це вимагається в ч.2 ст.221 ГПК України;

- договір про надання правової допомоги №17.10-1 від 17.10.2023 і додаткова угода №01/12-1 від 01.12.2025 до нього існували станом на момент подання позовної заяви, а тому Позивач не мав жодних перешкод для їх надання до закінчення судових дебатів та не вказує про об`єктивну неможливість такого у вказаній заяві, а тому суд має залишити вказані документи без розгляду;

- представником позивача не надавався опис із зазначенням кількості фактично використаного часу та результатів виконаних робіт до суду не надавався, що суттєво обмежує Відповідача у можливості сформувати обґрунтовану позицію щодо витрат Позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Таким чином суд дійшов висновку про вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП" про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як було зазначено вище, представник позивача при зверненні до суду зазначив, що позивач подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції: судовий збір - 14 080,19 грн (чотирнадцять тисяч вісімдесят гривень 19 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу - 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Окрім того представник повідомив, що має намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Оскільки рішення у справі оголошено 17.02.2026 представник мав подати заяву про ухвалення додаткового рішення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду тобто до 22.02.2026 (неділя).

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення в межах строків для звернення з останньою.

Разом з тим суд звертає увагу представника відповідача, що за приписами частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене твердження представника відповідача, що позивачем в порушення порядку доведення факту понесення та розміру витрат на професійну правничу допомогу, до закінчення судових дебатів не подано до суду заяву про понесення судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу у певному розмірі та не подано відповідні докази і не обґрунтовано неможливість їх подання до суду до закінчення судових дебатів, як це вимагається у ч.8 ст.129, ч.1 ст.221 ГПК України. У разі дотримання наведеної процедури, судом було б призначено та проведено судове засідання для розгляду питання про судові витрати не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, як це вимагається в ч.2 ст.221 ГПК України не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відтак, ч. 3 ст. 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом п.1 ч.3 ст.123 та ст.126 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Відповідно до ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Слід зазначити, що юридична особа самостійно вирішує питання про вибір свого представника у господарському суді. Держава гарантує такій особі відшкодування судових витрат на юридичні послуги, що надаються лише адвокатом. Витрати юридичної особи на надані їй у господарському судочинстві послуги адвоката відшкодовуються в порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.27,30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №910/15944/17; додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 914/359/18.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження витрат у сумі 50 000,00 грн представник позивача надав копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги №17.10-1 від 17.10.2023 року; Додаткова угода №01/12-1 від 01.12.2025 до Договору №17.10-1 про надання правової допомоги від 17.10.2023 року, акт приймання - передачі №17/02 від 17.02.2026 до Додаткової угоди №01/12-1 до Договору №17.10-1 про надання правової допомоги від 17.10.2023 року. Також в матеріалах справи міститься ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

17.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП» (далі - Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «СИНЕГОР» (далі - Об`єднання) укладено Договір про надання правової допомоги №17.10-1 (далі - Договір).

Пунктом 1.1 - 1.2 Договору передбачено, що за цим Договором Об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову (професійну правничу) допомогу, а Клієнт зобов`язується прийняти надану правову (професійну правничу) допомогу і оплатити її на погоджених Сторонами умовах.

Обсяг і вид правової допомоги за цим Договором:

Представництво Клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді у складі Верховного суду у справах за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП" (код 40228402) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПЕРАТОР ГТС УКРАЇНИ" (код 42795490) про стягнення грошових коштів, внаслідок неправомірного стягнення суми банківських гарантій.

Конкретні спори, в рамках яких клієнту надається правова допомога визначаються у Додатках (Додаткових Угодах) до цього Договору.

Додатковою угодою №01/12-1 від 01.12.2025 до Договору №17.10-1 про надання правової допомоги від 17.10.2023 року сторони погодили, надання Клієнту правової (професійної правничої) допомоги в наступному обсязі - представництво інтересів клієнта у Господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді з скасування оперативно-господарських санкцій №ТОВВИХ-23-17881 від 11.12.2023 року, МТОВВИХ-23-18817 від 27.12.2023 року, №ТОВВИХ-24-180 від 04.01.2024 року, №ТОВВИХ-24-685 від 15.01.2024 року у загальному розмірі 917 980,47 (дев`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 47 копійок) застосовані Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» за Договором № від 12 грудня 2022 року. Стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» 917 980,47 (Дев`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 47 копійок), а також пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Вартість правової допомоги та її розрахунок в суді першої інстанції: вироблення та узгодження правової позиції по справі, підбір актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин. Вивчення документів по суті спору. Написання позовної заяви та відповіді на відзив. Представництво інтересів Клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства, вартістю 50 000,00 грн.

Відповідно до акту приймання - передачі №17/02 від 17.02.2026 до Додаткової угоди №01/12-1 до Договору №17.10-1 про надання правової допомоги від 17.10.2023 року Адвокатське об`єднання «СИНЕГОР» надало, а Клієнт прийняв належним чином надану правову допомогу згідно умов Додаткової угоди №01/12-1 від 01.12.2025 року до Договору про надання правової допомоги 17.10-1 від 17 жовтня 2023 року в частині підпункту 1 пункту другого Додаткової угоди, а саме: Вироблення та узгодження правової позиції по справі, підбір актуальної судової практики, кваліфікація спірних правовідносин. Вивчення документів по суті спору. Написання позовної заяви та відповіді на відзив. Представництво інтересів Клієнта у Господарському суді міста Києва під час здійснення господарського судочинства.

Правова (професійна правнича) допомога надана у відповідності із Додатковою Угодою №01/12-1 від 01.12.2025 року до Договору про надання правової допомоги 17.10-1 від 17 жовтня 2023 року.

Загальна вартість наданої правової (професійної правничої допомоги) становить 50 000,00 (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Таким чином загальна вартість наданих послуг складає 50000,00 грн.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд звертає увагу, що за приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові від 22.10.2020 Верховного Суду по справі №910/9187/19.

У своїх заперечення представник відповідача зокрема зазначив, що представником позивача не надавався опис із зазначенням кількості фактично використаного часу та результатів виконаних робіт до суду не надавався, що суттєво обмежує Відповідача у можливості сформувати обґрунтовану позицію щодо витрат Позивача на професійну правничу допомогу.

Оскільки судом встановлено, що Додатковою угодою до договору сторони погодили фіксовану суму гонорару, який складає 50 000,00 грн, відповідач може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У своїх запереченнях представник відповідача також просив зменшити розмір витрат Позивача на професійну правничу допомогу, які покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на 99%.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 викладено правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та [або] значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім [орієнтовним] розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 ГПК України. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, частина п`ята статті 129 ГПК України містить критерій обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Одночасно судом ураховано кількість та обсяг підготовлених адвокатом позивача процесуальних документів та тривалість розгляду справи судом.

Водночас суд з урахуванням позиції викладеній у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 липня 2022 року у справі 910/7765/20 вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правову допомогу не є пропорційним до предмета спору у цій справі з урахуванням предмету спору, складності відповідної роботи.

Судом ураховано кількість та обсяг підготовлених адвокатом позивача процесуальних документів та тривалість розгляду справи судом.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 вказала на те, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, заперечення відповідача, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають до стягнення у розмірі 35 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗОЙЛТЕХНОПАЙП" про ухвалення додаткового рішення у справі - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, буд. 44, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газойлтехнопайп» (03150, місто Київ, вул. Тютюнника Василя, буд. 53, офіс 1133, ) витрати на правову допомогу у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп.

3. В іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом додаткового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата складення та підписання додаткового рішення 09.03.2026

Суддя Владислав ДЕМИДОВ