ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. ХарківСправа № 922/3983/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення (вх. № 4563 від 24.02.2026), у справі № 922/3983/25

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 16; ),

до відповідача ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «ВЕТЕРАНИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГАЗЕТИ «СЛОВО ВЕТЕРАНА» (61003, місто Харків, провулок Короленка, будинок 19; ),

про розірвання договору оренди, зобов`язання звільнити та повернути нежитлові приміщення, стягнення 38 685,49 грн орендної плати та 17 125,21 грн пені за договором оренди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження перебувала справа № 922/3983/25.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 позов задовольнено повністю. Розірвано договір оренди № 2089 від 31 січня 2020 року, який укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Громадською організацією «ВЕТЕРАНИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГАЗЕТИ «СЛОВО ВЕТЕРАНА». Зобов`язано ГРОМАДСЬКУ ОРГАНІЗАЦІЮ «ВЕТЕРАНИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГАЗЕТИ «СЛОВО ВЕТЕРАНА» звільнити та повернути Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради нежитлові приміщення 3-го поверху № 31-:-33 площею 61,0 кв.м та 33/100 частини приміщень 3-го поверху № 20, 21, 34, 36, 37 площею 10,0 кв.м загальною площею 71,0 кв.м. у нежитловій будівлі за адресою: м. Харків, провулок Короленка, будинок 19, літ. «А-4» протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «ВЕТЕРАНИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГАЗЕТИ «СЛОВО ВЕТЕРАНА» на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради орендну плату за період з січня 2022 до вересня 2025 в розмірі 38 685,49 грн, пеню в розмірі 17 125,21 грн, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 7267,20 грн.

24.02.2026 до суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх. № 30062), а саме стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 021,32 грн, що сформована 23.02.2026. Позивач зазначає, що Адвокатським бюро «Антона Новакова» було надано правничу допомогу (послуги з адвокатської діяльності), а саме: підготовлено для подання до суду позовну заяву та відповідні матеріали (додатки), взято участь у судових засіданнях 17.12.2025, 14.01.2026, 28.01.2026, 18.02.2026 загальною вартістю 13 021,32 грн, що підтверджується Актами здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 24 від 29.09.2025, № 29 від 19.12.2025, № 3 від 26.01.2026, № 5 від 30.01.2026, № 8 від 23.02.2026 (витяги).

Розглянувши заяву позивача, після закінчення відрядження та виходу із відпустки судді, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ухвалення судового рішення стосується виключно вирішення питання про судові витрати, суд розглядає подану позивачем заяву без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що додаткове рішення це засіб виправлення неповноти судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасовувати чи змінювати, проте він має право виправити деякі його недоліки, не пов`язані з його законністю і обґрунтованістю, зокрема, неповноту. Додаткове рішення за своїм змістом не може відрізнятися від основного рішення та долучається до нього.

У рішенні Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі № 922/3983/25 не було здійснено розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу через повідомлення позивачем у позові, що докази таких витрат будуть надані пізніше.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України). У частині 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього ГПК України). Витрати, понесені позивачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником, клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 ГПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Судом також враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, зокрема, з огляду на положення частини 6 статті 126 ГПК України. Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Верховний Суд звертає увагу у постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана Палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі № 922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи наявний договір про надання послуг з адвокатської діяльності № 47 від 31.12.2024 року, договір про надання послуг з адвокатської діяльності № 49 від 31.12.2025 року, укладені між позивачем та Адвокатським бюро «Антона Новакова».

17.09.2025 року листом № 7474 позивач попросив АБ «Антона Новакова» здійснити заходи щодо розірвання договору оренди № 2089 від 31 січня 2020 року, повернення орендованого майна та стягнення заборгованості з орендної плати.

В межах договору про надання послуг з адвокатської діяльності № 47 від 31.12.2024 року, а також договору про надання послуг з адвокатської діяльності № 49 від 31.12.2025 року Адвокатським бюро «Антона Новакова» було надано позивачу правничу допомогу (послуги з адвокатської діяльності), а саме підготовлено для подання до суду позовну заяву та відповідні матеріали (додатки), взято участь у судових засіданнях 17.12.2025, 14.01.2026, 28.01.2026, 18.02.2026 загальною вартістю 13 021,32 грн, що підтверджується Актами здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 24 від 29.09.2025, № 29 від 19.12.2025, № 3 від 26.01.2026, № 5 від 30.01.2026, № 8 від 23.02.2026 (витяги).

Суд вчергове звертає увагу, що згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Беручи до уваги, що рішенням Господарського суду Харківської області від 18.02.2026 у справі № 922/3983/25 не було здійснено розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу через повідомлення позивачем у позові, що докази таких витрат будуть надані пізніше, враховуючи подання позивачем доказів таких витрат на думку суду, у даному випадку розумним та пропорційним є стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 021,32 грн, а отже суд прийшов до висновку про повне задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення (вх. № 4563 від 24.02.2026).

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 6, 42, 123, 129, 244, 232-236 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву позивача про ухвалення додаткового рішення (вх. № 4563 від 24.02.2026) задовольнити.

2. Стягнути з ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «ВЕТЕРАНИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГАЗЕТИ «СЛОВО ВЕТЕРАНА» (61003, місто Харків, провулок Короленка, будинок 19; ) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 16; ) судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу) у розмірі 13 021,32 грн.

3. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту додаткового рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України.

Додаткове рішення складено та підписано 09.03.2026.

Суддя Н.А. Новікова