РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/13/26

Господарський суд Чернігівської області у складі Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Фізичної особи-підприємця Черкаського Дмитра Валерійовича,

РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чабея Олександра Васильовича,

РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Предмет спору: про стягнення 172 250,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Черкаський Дмитро Валерійович звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Чабея Олександра Васильовича, у якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 358 580,00 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №927/8/26; роз`єднано позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Черкаського Дмитра Валерійовича до Фізичної особи-підприємця Чабея Олександра Васильовича про стягнення заборгованості у розмірі 358 580,00 грн та виділено позовну вимогу про стягнення заборгованості (вартості) рукаву зернового у розмірі 172 250,00 грн у самостійне провадження з наступним присвоєнням цій вимозі окремого номеру справи.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області позовній вимозі про стягнення заборгованості (вартості) рукаву зернового у розмірі 172 250,00 грн, виділеній у самостійне провадження, присвоєно номер судової справи - 927/13/26.

Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі №927/13/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Ухвала суду від 19.01.2026 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС 19.01.2026 о 14:15, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву на позов є 03.02.2026.

Відзиву на позов у встановлений строк до суду не надходило.

28.01.2026 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 02.02.2026 залишено без розгляду.

02.03.2026 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву, у якій він просить при ухваленні рішення не вважати будь-які дії заявника зловживання процесуальними правами у зв`язку з юридичною неграмотністю позивача.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг №1 від 29.11.2023 та додаткових угод до нього в частині повернення відсортованої сировини рукаву зернового загальною вартістю 172 250,00 грн, придбаного за договором №15/04 купівлі-продажу вторинної сировини від 15.04.2023.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

29.11.2023 Фізична особа-підприємець Чабей Олександр Васильович (далі Виконавець) та Фізична особа-підприємець Черкаський Дмитро Валерійович (далі - Замовник) уклали договір про надання послуг № 1 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується надати послуги у сфері поводження з вторинною сировиною (в подальшому Сировина), передбачені п. 2.1 цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги і оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору передбачений п. 1.1 Договору комплекс заходів у сфері поводження з вторинною сировиною можуть включати в себе такі послуги:

2.1.1 - оброблення сировини (сортування та пакування);

2.1.2 - зберігання сировини;

2.1.3 - послуги з організації відвантаження відсортованої сировини кінцевому споживачу (який має договір купівлі-продажу сировини з Замовником) по письмовій заявці Замовника.

Приймання-передача сировини для сортування здійснюється на майданчику Виконавця на підставі акта приймання-передачі (п. 2.2 Договору).

Прийом-передавання сировини здійснюється представниками сторін за фактичною кількістю, визначеною у видаткових накладних (п. 2.3 Договору).

За умовами п. 2.4 Договору сировина, передана для сортування, не переходить у власність до Виконавця і повинна бути повернута на першу вимогу Замовника або відвантажена кінцевому споживачу (який має договір купівлі-продажу сировини з замовником) згідно із письмовою заявкою Замовника.

У пункті 2.5 Договору сторони погодили, що прийнята Виконавцем для сортування сировина зберігається за адресою: Україна, Чернігівська область, місто Прилуки, вул. Індустріальна, 14А, і не може бути ані переміщена, ані продана, ані повернута Замовнику без письмової заявки Замовника.

Повернення відсортованої сировини Замовнику здійснюється таким чином: відсортована сировина повинна бути запакована; кількість повернутої сировини повинна дорівнювати кількості сировини, прийнятої до сортування, за виключенням відсотка засміченості; відсоток засміченості визначається за кожною партією сировини окремо; Виконавець зобов`язується власними силами та за власний рахунок завантажити відсортовану сировину у транспортний засіб Замовника або власними силами та за власний рахунок завантажити відсортовану сировину кінцевому споживачу (який має договір купівлі-продажу сировини з Замовником) за письмовою заявою Замовника (п. 2.6 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість послуг визначається із застосуванням тарифів, які узгоджуються на кожну окрему партію сировини, у окремій заявці на кожну окрему партію сировини. Загальна вартість наданих послуг за договором не може перевищувати 3 000 000,00 грн.

Згідно з п. 3.2 Договору замовник протягом 3 банківських днів від дня підписання акта надання послуг та з моменту виставлення рахунку Виконавцем перераховує на розрахунковий рахунок Виконавця оплату за надані Виконавцем послуги за договором згідно окремої заявки на кожну окрему партію сировини.

Замовник передає, а Виконавець приймає сировину за актом передачі сировини, що підписується сторонами. Виконавець приймає сировину за місцезнаходженням складського приміщення Виконавця (п. 4.1, 4.2 Договору).

За умовами п. 4.5, 4.6 Договору після завершення надання послуг Виконавець підписує та передає Замовнику на підписання акт надання послуг, який Замовник підписує протягом п`яти робочих днів. Якщо Замовник з будь-яких причин не має можливості підписати акт наданих послуг, він має право передати функцію підписання акта надання послуг (замість Замовника) представнику кінцевого споживача сировини (який має договір купівлі-продажу сировини з замовником) за окремою письмовою заявкою від Замовника на кожну окрему партію сировини.

Відповідно до п. 4.7 Договору інші види послуг, які не передбачені договором, визначаються і обумовлюються у додаткових угодах, що є невід`ємною частиною договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2024 (п. 6.1 Договору).

Після закінчення строку дії договору сторони можуть продовжити термін дії договору шляхом підписання додаткової угоди (п. 6.2 Договору).

14.03.2024 сторони уклали додаткову угоду №3 до Договору, у якій затвердили договірні ціни на послуги, вказані у п. 2.1 Договору, що стосуються сировини рукава зернового б/в, а саме: комплекс заходів із сортування, зберігання та відвантаження рукава зернового 2,50 грн за 1 кг.

Додатковою угодою №4 від 01.05.2024 до Договору останній доповнено п. 8.8, яким встановлено, що факсимільні та електронні копії договору та документів, які є його невід`ємною частиною, або документів, які стосуються умов виконання договору по суті, мають юридичну силу до моменту заміни сторонами цих копій на оригінали.

Позивач надав акти приймання-передачі, відповідно до яких Замовник передав, а Виконавець прийняв на зберігання сировину рукав зерновий б/в у загальній кількості 24 900 кг на загальну суму 171 450,00 грн, а саме: №85 від 26.06.2024 у кількості 2200 кг на суму 11 000,00 грн, №87 від 27.06.2024 у кількості 1700 кг на суму 12 750,00 грн, №86 від 27.06.2024 у кількості 1400 кг на суму 10 500,00 грн, №89 від 28.06.2024 у кількості 3800 кг на суму 19 000,00 грн, №90 від 02.07.2024 у кількості 1600 кг на суму 12 000,00 грн, №92 від 04.07.2024 у кількості 2000 кг на суму 15 000,00 грн, №95 від 05.07.2024 у кількості 2200 кг на суму 11 000,00 грн, №96 від 09.07.2024 у кількості 800 кг на суму 11 200,00 грн, №97 від 10.07.2024 у кількості 1700 кг на суму 12 750,00 грн, №102 від 19.07.2024 у кількості 3300 кг на суму 24 750,00 грн, №105 від 10.08.2024 у кількості 4200 кг на суму 31 500,00 грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що рукав зерновий б/в (несортований) у кількості 8200 кг вартістю 41 000,00 грн (5,00 грн за 1 кг) був придбаний за договором купівлі-продажу макулатури, укладеним 08.03.2024 з ФОП Єзибчук Л. М., а рукав зерновий б/в (сортований) у кількості 17 500 кг вартістю 131 250,00 грн (7,5 грн за 1 кг) був придбаний за договором купівлі-продажу вторинної сировини №15/04, укладеним 15.04.2023 з ТОВ «Транс Пласт Полімер».

Позивач надав:

- договір купівлі-продажу макулатури від 08.03.2024, укладений між позивачем (далі - Покупець) та ФОП Єзибчук Л. М. (далі Продавець), за умовами якого (у редакції додаткової угоди №1 від 15.03.2024 до цього Договору) Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві макулатуру або Біг Бег мішки (тобто без рукава зернового), найменування, асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість яких визначена сторонами в видаткових накладних;

- копії видаткових накладних про поставку ФОП Єзибчук Л. М. позивачу рукава зернового за договором №08/24 від 08.03.2024, а саме: №35 від 11.06.2024 у кількості 3500 кг на суму 17 500,00 грн, №44 від 26.06.2024 у кількості 2200 кг на суму 11 000,00 грн, №46 від 28.06.2024 у кількості 3800 кг на суму 19 000,00 грн, №49 від 05.07.2024 у кількості 2200 кг на суму 11 000,00 грн, усього у загальній кількості 11 700,00 кг на загальну суму 58 500,00 грн;

- договір купівлі-продажу вторинної сировини №15/04 від 15.04.2023, укладений між позивачем (далі - Покупець) та ТОВ «Транс Пласт Полімер» (далі Продавець), за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю відсортовані мішки Біг-Бег б/в, макулатуру або рукав зерновий б/в;

- копії видаткових накладних про поставку ТОВ «Транс Пласт Полімер» позивачу рукава зернового за договором купівлі-продажу вторинної сировини №15/04 від 15.04.2023, а саме: №29 від 31.05.2024 у кількості 1600 кг на суму 12 000,00 грн, №41 від 27.06.2024 у кількості 1700 кг на суму 12 750,00 грн, №40 від 27.06.2024 у кількості 1400 кг на суму 10 500,00 грн, №42 від 02.07.2024 у кількості 1600 кг на суму 12 000,00 грн, №44 від 04.07.2024 у кількості 2000 кг на суму 15 000,00 грн, №46 від 10.07.2024 у кількості 1700 кг на суму 12 750,00 грн, №49 від 19.07.2024 у кількості 3300 кг на суму 24 750,00 грн, №55 від 10.08.2024 у кількості 4200 кг на суму 31 500,00 грн, усього у загальній кількості 17 500,00 кг на загальну суму 131 250,00 грн.

Згідно з актом інвентаризації №3 від 24.08.2024, складеним про проведення зняття фактичних залишків матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання від ФОП Черкаського Дмитра Валерійовича згідно з договором про надання послуг №1 від 29.11.2023, станом на 24.08.2024 у відповідача перебувала сировина - рукав зерновий б/в (сортований) у кількості 11 759 кг та рукав зерновий б/в (несортований) у кількості 13 544 кг, а усього 25 303 кг.

Позивач надав заключну виписку АТ КБ «Приватбанк» по рахунку за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, у якій вказані трансакції щодо оплати коштів ФОП Єзибчук Л. М. та ТОВ «Транс Пласт Полімер» за рукав зерновий.

Позивач направив відповідачу претензію №3 від 30.11.2024, у якій вимагав повернути всю сировину, вказану в актах інвентаризації майна № 1-3 від 24.08.2024, позивачу або компенсувати вартість сировини по закупівельних цінах замовника до 15.12.2024.

Вказана претензія отримана відповідачем 04.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач зазначає, що усього вартість переданого на зберігання відповідачу та неповернутого позивачу рукава зернового становить 172 250,00 грн (25 700 кг), яку і просить стягнути з відповідача.

Доказів сплати відповідачем позивачу спірних коштів суду не надано

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір про надання послуг №1 від 29.11.2023 є змішаним договором, який містить у собі елементи договору надання послуг та договору зберігання.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (частина 1 статті 936 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений, виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно зі статтею 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

За приписами частини першої статті 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, позивач не надав жодних доказів надання послуг за договором, а саме щодо оброблення сировини (сортування та пакування) та з організації її відвантаження, а тому спірні взаємовідносини сторін регулюються лише правовими нормами щодо зберігання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, позивач та відповідач уклали договір про надання послуг №1 від 29.11.2023, за умовами якого останній зобов`язався надати послуги у сфері поводження з вторинною сировиною - оброблення сировини (сортування та пакування); зберігання сировини; послуги з організації відвантаження відсортованої сировини кінцевому споживачу (який має договір купівлі-продажу сировини з Замовником) за письмовою заявкою Замовника, а Замовник зобов`язався прийняти надані послуги і оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що сировина, передана для сортування, не переходить у власність до Виконавця і повинна бути повернута на першу вимогу Замовника або відвантажена кінцевому споживачу (який має договір купівлі-продажу сировини з замовником) згідно із письмовою заявкою Замовника.

У позовній заяві позивач зазначив, що передав відповідачу сировину рукав зерновий б/в у загальній кількості 25 700 кг на загальну суму 172 250,00 грн.

Разом з тим, згідно з наданими позивачем актами приймання-передачі загальна кількість переданого відповідачу рукава зернового б/в становить 24 900 кг, а його загальна вартість - 171 450,00 грн.

Тобто відповідач не надав суду жодних належних доказів передачі відповідачу рукава зернового б/в у кількості 800 кг на суму 800,00 грн.

Позивач зазначив, що спірну сировину він придбав у ФОП Єзибчук Л. М. та ТОВ «Транс Пласт Полімер», на підтвердження чого надав видаткові накладні.

Разом з тим, позивач не надав відповідних актів приймання-передачі на зберігання відповідачу рукава зернового б/в, отриманого ним відповідно до видаткових накладних №29 від 31.05.2024 у кількості 1600 кг на суму 12 000,00 грн та №35 від 11.06.2024 у кількості 3500 кг на суму 17 500,00 грн, а відтак і не довів належність цих видаткових накладних до спірних правовідносин.

Відповідно до наданих актів приймання-передачі та видаткових накладних позивач передав відповідачу рукав зерновий б/в (сортований) у кількості 15 900 кг та рукав зерновий (несортований) у кількості 8200 кг.

Згідно з актом інвентаризації №3 від 24.08.2024, складеним про проведення зняття фактичних залишків матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання від ФОП Черкаського Дмитра Валерійовича згідно з договором про надання послуг №1 від 29.11.2023, станом на 24.08.2024 у відповідача перебувала сировина - рукав зерновий б/в (сортований) у кількості 11 759 кг та рукав зерновий б/в (несортований) у кількості 13 544 кг, а усього 25 303 кг.

Тобто кількість сортованого рукава зернового б/в є меншою на 4941 кг, а кількість несортованого є більшою на 5344 кг порівняно з тією кількістю, що була передана відповідачу на зберігання згідно з наданими позивачем актами.

Водночас актів приймання-передачі відповідачу на зберігання рукава зернового б/в несортованого у кількості 5344 кг, тобто первинних документів, у тому числі, які б підтверджували його вартість, позивач суду не надав.

При цьому жодних обставин щодо переведення сортованої сировини в несортовану позивач не навів і відповідних доказів не надав, тому суд вважає, що у спірних взаємовідносинах більш вірогідним було б збільшення сортованої сировини шляхом її сортування та пакування із несортованої, а не навпаки.

Крім того, як вже зазначав суд, жодних доказів надання послуг щодо оброблення сировини (сортування та пакування) та з організації її відвантаження позивач суду не надав.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують передачу відповідачу на зберігання рукава зернового б/в несортованого у кількості 5344 кг, а також не довів її вартість.

Відповідно до частин 1, 2 статті 938 зазначеного Кодексу зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, установленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (стаття 942 Цивільного кодексу України).

Статтею 948 ЦК України встановлено, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно зі статтею 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Водночас у статті 953 цього ж Кодексу унормовано, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що сировина, передана для сортування, не переходить у власність до Виконавця і повинна бути повернута на першу вимогу Замовника або відвантажена кінцевому споживачу (який має договір купівлі-продажу сировини з замовником) згідно із письмовою заявкою Замовника.

Укладений між сторонами Договір не містить строку зберігання спірної сировини, проте зміст п. 2.4 Договору свідчить про обов`язок відповідача зберігати передану йому сировину до першої вимоги позивача.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача із претензією, у якій вимагав повернути йому всю сировину, вказану в актах інвентаризації майна № 1-3 від 24.08.2024, або компенсувати вартість сировини по закупівельних цінах замовника до 15.12.2024.

Зміст вказаної вимоги свідчить про те, що позивач вимагав повернути (або сплатити вартість) йому лише сировину (рукав зерновий б/в), зазначену в акті інвентаризації №3 від 24.08.2024, тобто рукав зерновий б/в (сортований) у кількості 11 759 кг та рукав зерновий (несортований) у кількості 13 544 кг, а не всю передану на зберігання сировину.

Обставин щодо використання або витребування у відповідача іншої частини рукава зернового б/в сортованого у кількості 4941,00 кг (різниця переданого за актами приймання-передачі рукава зернового б/в сортованого та залишком за актом інвентаризації) та відмови у його видачі відповідачем, вартість якого позивач просить стягнути, тобто підстав позову у цій частині, позивач суду не навів, відповідних доказів суду також не надав.

При цьому, як виснував суд, позивач не довів передачу відповідачу на зберігання рукава зернового б/в несортованого у кількості 5344 кг, у тому числі його вартості, саме у спірних правовідносинах, а тому і не довів підстав для його витребування (його вартості).

Відповідач доказів повернення прийнятого на зберігання рукава зернового б/в сортованого у кількості 11 759 кг та несортованого у кількості 8200 кг (зазначені в акті інвентаризації №3 від 24.08.2024 за вирахуванням 5344 кг), суду не надав, обставин неможливості виконання такого договірного зобов`язання суду не довів.

Відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження речі встановлена статтею 950 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Межі відповідальності зберігача перед поклажодавцем за неналежне виконання своїх обов`язків установлено статтею 951 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту якої збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до наданих видаткових накладних вартість придбаного позивачем рукава зернового б/в становила: сортованого 7,50 грн за 1 кг та несортованого 5,00 грн за 1 кг.

Разом з тим, позивач не надав видаткової накладної на рукав зерновий б/в (сортований), переданий відповідачу відповідно до акта приймання-передачі №96 від 09.07.2024 у кількості 800 кг, а також не обґрунтував та не надав жодних доказів, що в наявних на складі 11 759 кг знаходяться саме ці 800 кг загальною вартістю 11 200,00 грн, тобто по 14,00 грн за 1 кг, а не по 7,50 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що загальна вартість рукава зернового б/в, яку відповідач повинен був повернути позивачу, становить 129 192,50 грн (11759*7,5 + 8200*5).

Отже, за встановлених судом обставин, суд доходить висновку про завдання позивачеві збитків у розмірі 129 192,50 грн, що становить вартість неповернутої зі зберігання на його вимогу сировини та про обґрунтованість вимог позивача у цій частині.

Оскільки позивач не надав суду належних доказів передачі відповідачу на зберігання рукава сортованого у кількості 800 кг, несортованого у кількості 5344 кг, а також доказів витребування у відповідача рукава зернового б/в сортованого у кількості 4941,00 кг та відмови у його видачі, суд доходить висновку, що позивач не довів виникнення у відповідача обов`язку з повернення позивачу рукава зернового б/в загальною вартістю 43 057,50 грн, а відтак і порушення прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 5378,70 грн (1,5% від загальної ціни позову 358 580,00 грн).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, з урахуванням зазначених положень, а також з огляду на обставини подання позивачем позовної заяви через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання цього позову, становить 4302,96 грн (358 580,00*1,5%*0,8).

Ухвалою суду від 12.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №927/8/26; роз`єднано позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Черкаського Дмитра Валерійовича до Фізичної особи-підприємця Чабея Олександра Васильовича про стягнення заборгованості у розмірі 358 580,00 грн та виділено позовну вимогу про стягнення заборгованості (вартості) рукаву зернового у розмірі 172 250,00 грн у самостійне провадження з наступним присвоєнням цій вимозі окремого номеру справи; постановлено позовну вимогу про стягнення заборгованості (вартості) макулатури у розмірі 186 330,00 грн розглядати в межах справи № 927/8/26.

Статтею 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі роз`єднання судом позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається і перерахунок не здійснюється. Після роз`єднання судом позовних вимог судовий збір повторно не сплачується.

Отже, судовий збір, який підлягав сплаті за кожну виділену позовну вимогу, розраховується судом у розмірі 1,5% від заявленої до стягнення суми із застосуванням коефіцієнту 0,8, враховуючи подання позову до суду через підсистему «Електронний суд».

Таким чином, розмір судового збору за подання позовних вимог у цій справі становить 2067,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1550,31 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чабея Олександра Васильовича (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Черкаського Дмитра Валерійовича (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 129 192,50 грн вартості неповернутого рукава зернового б/в та 1550,31 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун