ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2026 р. Справа№ 910/1036/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Баранов М. М.

від відповідача: Гордійчук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Еліт компані"

та Товариства з додатковою відповідальністю "СТ "Мегаполіс"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2025 (повне рішення складено 16.07.2025)

у справі № 910/1036/25 (суддя Сташків Р. Б.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "СТ "Мегаполіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Еліт компані"

про стягнення коштів в еквіваленті 13 147, 48 доларів США

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В січні 2025 року Товариство з додатковою відповідальністю "СТ "Мегаполіс" (позивач; ТДВ "СТ "Мегаполіс") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Еліт компані" (відповідач; ТОВ "Фінанс Еліт компані") про стягнення коштів в еквіваленті 13 147,48 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за попереднім договором №б/н від 01.11.2021 у сумі 12 069, 18 доларів США та 3 % річних у сумі 1 078, 30 доларів США, яку продавець має повернути покупцю по курсу НБУ на день здійснення платежу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2021 між ТДВ "СТ "Мегаполіс" (покупець) та ТОВ "Фінанс Еліт компані" (продавець) укладено попередній договір про відчуження цінних паперів Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна". На забезпечення виконання попереднього договору позивач перерахував на рахунок відповідача забезпечувальний платіж, який за умовами попереднього договору, у разі не укладення договору купівлі-продажу з вини відповідача, підлягає поверненню у подвійному розмірі. Позивач зазначив, що договір купівлі-продажу цінних паперів не був укладений з вини саме відповідача, оскільки відповідач, як продавець: 1) не надав позивачу оригінали доказів, що відповідач здійснив придбання цінних паперів емітента (акцій), тобто, не підтвердив, що на день укладення договору купівлі-продажу він є власником цінних паперів у вказаній у попередньому договорі кількості; 2) не надав позивачу письмове підтвердження, що на день укладення договору купівлі-продажу цінні папери не обтяжені будь-якими зобов`язаннями, не знаходяться під арештом, заставою та стосовно них відсутні будь-які судові спори; не повідомив позивача, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06.01.2022 у справі №757/156/22-к, у кримінальному провадженні №000212 від 19.09.2016 було накладено арешт на частку акцій (49,9960%) АТ "СК Країна"; 3) не надіслав позивачу проект договору купівлі-продажу цінних паперів для узгодження; не повідомив про можливу дату та час укладення договору купівлі-продажу цінних паперів.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі позивач нарахував 1 078, 30 доларів США - три проценти річних за період з 04.02.2022 по 26.01.2025.

Заперечення ТОВ "Фінанс Еліт компані" проти позову мотивовані тим, що позивач не виконав своїх обов`язків за договором, зокрема, не вчинив жодних дій щодо погодження набуття істотної участі в небанківській фінансовій установі, якою, в даному випадку, є емітент, в Національному Банку України. Саме невиконання позивачем свого обов`язку щодо отримання погодження особи (осіб), які мали бути визначені покупцями в основному договорі купівлі-продажу, в Національному Банку України, стало основною причиною неукладення основного договору купівлі-продажу акцій емітента.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2025 у справі № 910/1036/25 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Фінанс еліт компані" на користь ТДВ "СТ "Мегаполіс" 317 138 грн 22 коп. боргу та 28 333 грн 92 коп. 3% річних, 5 182 грн 08 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав пункт 3.1, підпункти 3.9.1-3.9.4 пункту 3.9 попереднього договору, основний договір купівлі-продажу цінних паперів не було укладено з вини відповідача, що є підставою для застосування підпункту 3.4.2 пункту 3.4 попереднього договору (повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі протягом 5 банківських днів після завершення строку для укладення договору, тобто до 03.02.2022).

Судом встановлено, що забезпечувальний платіж здійснювався у гривні, а тому за умовами підпункту 3.4.2 пункту 3.4 попереднього договору та відповідно до положень частини 1 статті 570, абзацу 2 частини 1 статті 571 ЦК України повернення такого забезпечувального платежу у подвійному розмірі також повинно відбуватися у гривні (подвійний розмір валюти платежу).

Враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення трьох процентів річних, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача у розмірі 28 333, 92 грн за період, що визначений позивачем.

Короткий зміст апеляційних скарг. Доводи інших учасників справи

ТОВ "Фінанс еліт компані" до Північного апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2025 у справі №910/1036/25.

В апеляційній скарзі ТОВ "Фінанс еліт компані" просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, таким:

відповідач, як продавець за попереднім договором, виконав всі умови передбачені попереднім договором від 01.11.2021 №б/н, в тому числі і підпункти 3.9.1.-3.9.4. цього договору;

позивач, як покупець за попереднім договором, не виконав підпункт 3.10.4. попереднім договором, а саме: не вчинив жодних дій щодо погодження набуття істотної участі в небанківській установі АТ "СК "КРАЇНА" в Національному банку України, що стало основною причиною неукладення основного договору купівліпродажу;

позивач, як покупець за попереднім договором, не виконав підпункти 3.8., 3.10.2. попереднього договору - за 10 робочих днів до дати укладення основного договору купівлі-продажу акцій емітента не надав відповідачу перелік осіб, які мали бути визначені покупцями в основному договорі;

суд неповно дослідив невиконання позивачем підпунктів 3.8., 3.10.2.-3.10.4. попереднього договору та дійшов помилкового висновку, що неукладення основного договору відбулося з вини відповідача;

попереднім договором не визначений чіткий алгоритм по пунктам, які обов`язки якої сторони повинні були виконуватися послідовно один після іншого, та що всі обов`язки сторін за цим договором повинні були виконуватися ними одночасно та паралельно;

суд не застосував положення статей 607, 614 ЦК України та не врахував, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 січня 2022 року у справі №757/156/22-к було накладено арешт на 49,9960% акцій емітента, які були предметом попереднього договору, що виключало можливість в законний спосіб укласти договір купівлі-продажу, що начебто виключає вину Відповідача у невиконанні умов попереднього договору так і вину позивача; за відсутності вини відповідача в неукладенні основного договору купівлі-продажу акцій Емітента - відсутні підстави застосування статті 625 ЦК України;

неукладення договору купівлі-продажу акцій емітента відбулося з вини позивача, а тому рішення господарського суду міста Києва від 09.07. 2025 у справі №910/1036/25 має бути скасовано в силу положень статей 198, 236 ГПК України.

У відзиві на зазначену апеляційну скаргу ТДВ "СТ "Мегаполіс" просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що: відповідач не надав суду першої інстанції жодного доказу виконання ним підпунктів 3.9.3.-3.9.7. попереднього договору; у позивача була відсутня необхідність погодження в НБУ на придбання 2 518 304 штук (3,822%) акцій емітента у ТОВ "ФІНАНС ЕЛІТ КОМПАНІ"; об`єктивних перешкод для укладення основного договору не було.

ТДВ "СТ "Мегаполіс" в своїй апеляційній скарзі на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2025 у справі № 910/1036/25 просить скасувати зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з ТОВ "Фінанс еліт компані" на свою користь суму еквівалентну 13 760,44 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості за попереднім договором №б/н від 01.11.2021 у сумі 12 069,18 доларів США та 3 % річних від простроченої суми у сумі 1 078,30 доларів США, яку продавець має повернути покупцю по курсу НБУ на день здійснення платежу на виконання рішення суду.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, таким:

суд дійшов помилкового висновку, що підпунктом 3.4.2. пункту 3.4. попереднього договору не передбачено, що повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі повинно відбуватися у еквіваленті до долара США, оскільки даний висновок суду суперечить змісту підпункту 3.4.2. пункту 3.4. попереднього договору, за умовами якого сторони домовилися, якщо Договір купівлі-продажу не укладений в строк передбачений пунктом 3.1. цього договору з вини Продавця, сума Забезпечувального платежу передбачена пунктом 3.2. цього договору, підлягає поверненню Покупцю в подвійному розмірі, а також підлягають компенсації збитки Покупця, яких він зазнав у зв`язку із підготовкою до укладання Договору купівлі-продажу.

у підпункті 3.4.2. пункту 3.4. попереднього договору чітко зазначено, що сума забезпечувального платежу передбачена пунктом 3.2. цього договору (еквівалент 6 034,59 доларів США) підлягає поверненню Покупцю в подвійному розмірі, за курсом гривні до долару США встановленого НБУ на день оплати;

суд першої інстанції здійснив помилку щодо тлумачення підпункту 3.4.2. пункту 3.4. попереднього договору: - бо не звернув увагу на взаємозв`язок цього підпункту з пунктом 3.2. цього договору, в якому ідеться виключно про суму еквівалентну долару США за курсом гривні до долару США встановленого НБУ на день оплати; - бо не взяв до уваги зміст підпункту 2.1.2. та пункту 3.3. попереднього договору, згідно яких здійснення розрахунків між сторонами, передбачають виключно еквівалент долару США за курсом гривні до долару США встановленого НБУ на день оплати; - бо не взяв до уваги положення статей 213, 637 ЦК України, щодо порядку, способу та засад щодо тлумачення договорів

суд першої не застосував положення частин 1, 2 статті 11, частини 1 статті 626, частини 1 статті 627, частини 1 статтю 629 ЦК України, згідно яких: права і обов`язки виникають з дій осіб на підставі договорів та інших правочинів; сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

суд першої неправильно застосував положення статей 192, 524, 533, 570, 571 ЦК України та статтю 99 Конституції України, вказуючи, що згідно цих статей, якщо забезпечувальний платіж здійснено у гривні, то повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі також повинно здійснюватися у гривні, що призвело до прийняття незаконного судового рішення. Із змісту наведених статей цивільного законодавства України вбачається, що жодна з цих норм не забороняє суду стягнути з відповідача суму в грошовому еквіваленті в іноземній валюті, що підлягає сплаті в гривнях та визначається за офіційним курсом НБУ на день виконання судового рішення, що відповідає висновку викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №500/5194/16 та відповідає положенням частини 2 статті 192, частини 2 статті 524, частини 2 статті 533 ЦК України.

Процедура апеляційного провадження

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2025 (колегія суддів у складі: Ходаківської І. П. - головуючої, Владимиренко С.В., Демидової А. М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ТОВ "Фінанс Еліт компані" та ТДВ "СТ "Мегаполіс" на рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2025 у справі №910/1036/25 та призначено їх до розгляду на 03.12.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2025 відкладено розгляд справи до 24.12.2025 та продовжено строк їх розгляду.

У судовому засіданні 24.12.2025 протокольно оголошено перерву до 28.01.2026.

У судовому засіданні 28.01.2026 протокольно оголошено перерву до 18.02.2026.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження та призначено її до розгляду на 26.02.2026.

Присутній у судовому засіданні 26.02.2026 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу позивача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Присутній у судовому засіданні 26.02.2026 представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Обставини справи

01.11.2021 між відповідачем, як продавцем, та позивачем, як покупцем, було укладено попередній договір, відповідно до пункту 1.1 якого, враховуючи, що відповідач зацікавлений у відчуженні, а позивач має зацікавленість у придбанні корпоративних прав АТ "Страхова компанія "Країна" (емітент), сторони взяли на себе зобов`язання на умовах, встановлених цим договором укласти договір купівлі-продажу фінансових інструментів (акцій емітента) наслідком виконанням якого стане набуття позивачем права власності на цінні папери емітента.

Пунктом 1.2 попереднього договору встановлено ідентифікуючи ознаки майна (цінних паперів), яке повинно бути відчужене за основним договором купівлі-продажу: прості бездокументарні іменні акції АТ "Страхова компанія "Країна", (емітент) номінальною вартістю одного цінного паперу: 1,29 грн (далі - Цінні папери). Загальна кількість акцій Емітента - 65880000 штук.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 попереднього договору кількість цінних паперів, які будуть предметом договору купівлі-продажу повинна дорівнювати 2518304 штук (далі - пакет цінних паперів). Продаж пакету цінних паперів буде здійснюватися з відповідачем, який на день укладання договору купівлі-продажу має бути власником цінних паперів в кількості зазначеній в цьому пункті.

У розділі 3 Попереднього договору сторони погодили порядок та умови укладання договору купівлі-продажу.

Зокрема, сторони цього договору погодили строк укладання договору купівлі-продажу, який становить 30 робочих днів (далі - строк укладання) від дня виконання відповідачем як продавцем свого обов`язку передбаченого підпунктом 3.9.3 та підпунктом 3.9.4 договору. В будь-якому випадку, Строк укладання передбачений цим пунктом Договору не може перевищувати 60 робочих днів від дати оплати забезпечувального платежу передбаченого пунктом 3.2 договору (пункт 3.1 попереднього договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2021 про внесення змін до попереднього договору).

Згідно з пунктом 3.2 попереднього договору на забезпечення виконання зобов`язань щодо укладення договору купівлі-продажу позивач як покупець взяв на себе зобов`язання перерахувати на поточний рахунок відповідача як продавця грошові кошти (далі - забезпечувальний платіж) в розмірі еквівалентному 6034,59 доларів США за курсом гривні до долару США встановленого Національним банком України на день оплати, протягом 3 банківських днів з дати укладання цього договору.

Сторони погодили, що сума забезпечувального платежу в розмірі передбаченому пунктом 3.2 договору буде зарахована до ціни придбання пакету цінних паперів визначеної пунктом 2.1.2 договору (пункт 3.3 попереднього договору).

Як слідує з наявної у матеріалах справи копії платіжної інструкції № 334 від 01.11.2021, позивач на виконання умов попереднього договору перерахував на рахунок відповідача 158569,11 гривень, що складало еквівалент 6034,59 доларів США за курсом гривні до долару США встановленого Національним банком України (https://bank.gov.ua) на 01.11.2021 (6034,59 х 26,2767).

Факт надходження суми забезпечувального платежу у сумі 158569,11 гривень від позивача відповідач не оспорює.

Отже, позивач у встановлений попереднім договором строк та розмірі належним чином виконав своє зобов`язання щодо внесення Забезпечувального платежу, передбачене пунктом 3.2 попереднього договору.

Відповідно до пункту 3.9 попереднього договору з метою реалізації цього договору та договору купівлі-продажу відповідач як продавець зобов`язувався:

- до дати укладання договору купівлі-продажу, з дотриманням усіх прав власників цінних паперів емітента, здійснити придбання цінних паперів емітента для забезпечення права власності на пакет цінних паперів (підпункт 3.9.1);

- до укладення договору купівлі-продажу надати позивачу як покупцю оригінали документів, що підтверджують право власності відповідача як продавця на акції Емітента, що дорівнюють 2518304 штук (підпункт 3.9.2);

- забезпечити виконання усіх своїх зобов`язань щодо власників цінних паперів Емітента в яких здійснено придбання цінних паперів Емітента (підпункт 3.9.3);

- забезпечити дотримання трудових, цивільних та інших прав трудового колективу, членів Наглядової ради, Правління та інших осіб, на права та інтереси яких може вплинути укладання цього Договору та Договору купівлі продажу за власний рахунок (підпункт 3.9.4);

- у разі необхідності отримати погодження та інші документи Національного банку України, Антимонопольного комітету України та/або інших органів підпункт 3.9.6).

Згідно з пунктом 3.10 попереднього договору для укладання договору купівлі-продажу позивач як покупець/покупці зобов`язаний:

- в порядку на та на умовах визначених цим договором сплати відповідачу Забезпечувальний платіж в сумі визначеній пунктом 3.2 договору (підпункт 3.10.1);

- за 10 робочих днів до дати укладання договору купівлі-продажу надати відповідачу перелік осіб, які будуть визначені покупцями в договорі купівлі-продажу (підпункт 3.10.2);

- пройти ідентифікацію у торговця цінними паперами та мати можливість укласти договір доручення на купівлю пакету цінних паперів. Повірений виступає зі сторони покупця/покупців. Сторони дійшли згоди, що повіреним буде АТ "МІБ" (підпункт 3.10.3);

- у разі необхідності отримати погодження та інші документи у Національному банку України, Антимонопольному комітеті України та/або інших органах підпункт 3.10.4).

У пункті 4.1 попереднього договору відповідач надав позивачу гарантії:

- що він має всі передбачені законодавством України повноваження щодо укладення цього Договору та Договору купівлі-продажу (підпункт 4.1.1);

- що цінні папери не обтяжені будь-якими зобов`язаннями, арештом, забороною, заставою, в т.ч. податковою не перебувають та стосовно них відсутні будь-які судові спори (підпункт 4.1.2);

- що відповідач гарантує відсутність будь-яких правочинів, предметом якого є реалізація акціонерами-власниками цінних паперів емітента прав на цінні папери та прав за цінними паперами, передбачених законодавством України, статутом та внутрішніми нормативними актами емітента (підпункт 4.1.3);

- що емітент не здійснював діяльності з відмивання (легалізації) коштів, здобутих злочинним шляхом (підпункт 4.1.4);

- що відсутні будь-які корпоративні спори чи спори, де емітент є відповідачем (підпункт 4.1.5).

Основний договір купівлі-продажу повинен був бути укладений у строк до 28.01.2022.

Відповідач не заперечував проти вказаної кінцевої дати на укладення основного договору купівлі-продажу.

Сторони не заперечують факт того, що ні на вказану дату, ні на дату розгляду цього спору основний договір купівлі-продажу не був укладений.

Пунктом 3.5 попереднього договору передбачено, що одностороння відмова від укладання договору купівлі-продажу не допускається за виключенням підстав, обумовлених цим договором.

З умов попереднього договору вбачається, що підставами для односторонньої відмови від укладання основного договору купівлі-продажу могли бути лише підстави, передбачені пунктами 3.6, 3.7, 4.2 попереднього договору, а саме:

- відповідач як продавець мав право відмовитись в односторонньому порядку від укладення договору купівлі-продажу у разі ненадходження на його поточний рахунок в обумовлений цим Договором строк 100 % суми забезпечувального платежу (пункт 3.6);

- позивач мав право відмовитись в односторонньому порядку від укладення договору купівлі-продажу у разі встановлення/виникнення обставин з боку продавця, які унеможливлюють придбання пакету цінних паперів, зокрема але не виключно, обставин, які прямо або опосередковано можуть спричинити позбавлення права власності покупця на придбаний пакет цінних паперів (ризик виникнення судових спорів, кримінальних проваджень, прав третіх осіб тощо), а також порушення та недотримання гарантій встановлених розділом 4 цього договору (пункт 3.7);

- у разі, якщо надана відповідачем інформація щодо цінних паперів виявиться неправдивою та/або неточною, позивач мав право відмовитися від укладання договору купівлі-продажу та вимагати відшкодування підтверджених збитків (пункт 4.2).

Відповідно до пункту 3.4 попереднього договору якщо договір купівлі-продажу не буде укладений в строк передбачений пунктом 3.1 цього договору, сума забезпечувального платежу передбачена пунктом 3.2 цього договору підлягає поверненню позивачу протягом 5 банківських днів.

Однак, якщо договір купівлі-продажу не буде укладений в строк передбачений пунктом 3.1 цього договору з вини покупця/покупців, то сума забезпечувального платежу передбачена пунктом 3.2 цього договору не підлягає поверненню (підпункт 3.4.1 пункту 3.4 попереднього договору).

Якщо договір купівлі-продажу не укладений в строк передбачений пунктом 3.1 цього договору з вини відповідача як продавця, то сума забезпечувального платежу передбачена пунктом 3.2 цього договору підлягає поверненню позивачу в подвійному розмірі, а також підлягають компенсації збитки позивача, яких він зазнав у зв`язку із підготовкою до укладення договору купівлі-продажу (підпункт 3.4.2 пункту 3.4 попереднього договору).

Таким чином, спір у цій справі виник у зв`язку із тим, з чиєї вини не був укладений основний договір купівлі-продажу. Позивач вважає, що основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідача, а тому останній повинен повернути забезпечувальний платіж у подвійному розмірі, натомість відповідач вважає, що основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини позивача, і відповідно він правомірно на підставі підпункту 3.4.1 пункту 3.4 попереднього договору залишив суму забезпечувального платежу у себе.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення коштів в еквіваленті 13 147, 48 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості за попереднім договором від 01.11.2021 у сумі 12 069, 18 доларів США та 3 % річних у сумі 1 078, 30 доларів США, яку продавець має повернути покупцю по курсу НБУ на день здійснення платежу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина 2 статті 635 ЦК України).

Частиною 3 статті 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання (частина 1 статті 570 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Положення пунктів 3.2, 3.3, 3.4 Попереднього договору про Забезпечувальний платіж відповідає вищевказаним положенням ЦК України про завдаток.

Відповідно до частин 1, 2 статті 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Умови Попереднього договору передбачали вчинення дій сторонами не одночасно, а послідовно, залежно він виконання ними своїх обов`язків, спрямованих на укладання основного договору купівлі-продажу цінних паперів.

З матеріалів справи слідує, і це не заперечується сторонами, що на момент укладення Попереднього договору відповідач не був власником Цінних паперів Емітента у передбаченій цим договором кількості.

Натомість, як слідує із матеріалів справи, відповідач набув цінні папери, які зобов`язувався продати позивачу за умовами попереднього договору, від третіх осіб вже після укладення попереднього договору.

Так, на підтвердження цієї обставини до матеріалів справи було долучено копії договорів купівлі-продажу цінних паперів від 15.12.2021 № 643.21-БВ та № 645.21-БВ, укладені відповідачем як покупцем, відповідно:

- з товариством з обмеженою відповідальністю "Бас Мотор" як продавцем на придбання Цінних паперів загальною кількістю 1549470 штук (спосіб проведення розрахунків без дотримання принципу "поставка ЦП проти оплати");

- з публічним акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сова" як продавцем на придбання Цінних паперів загальною кількістю 1255025 штук, які обліковуються на рахунку продавця в депозитарній установі ТОВ "Ай Бі Кепітал".

Отже, за вказаними договорами купівлі-продажу цінних паперів від 15.12.2021 № 643.21-БВ та № 645.21-БВ відповідач придбав у зазначених контрагентів Цінні папери у загальній кількості 2804495 штук.

За умовами пунктів 2.2, 2.4 договору купівлі-продажу цінних паперів № 643.21-БВ від 15.12.2021, укладеного між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Бас Мотор", передача цінних паперів, що є предметом даного договору, здійснюється у термін до 31.01.2022 року включно. Поставка та реєстрація переходу права власності на придбання ЦП на користь відповідача здійснюється шляхом подання сторонами відповідних розпоряджень депозитарній установі для зарахування ЦП на рахунок ЦП відповідача.

За умовами пунктів 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу акцій № 645.21-БВ від 15.12.2021, укладеного між відповідачем та публічним акціонерним товариством "Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд "Сова", перереєстрація прав на Цінні папери здійснюється в системі депозитарного обліку відповідно до чинного законодавства на підставі відповідних зустрічних розпоряджень на списання/зарахування/переказ Цінних паперів. Продавець зобов`язується до 31.01.2022 надати розпорядження про переказ Цінних паперів з рахунку в цінних паперах продавця в депозитарній установі ТОВ "Ай Бі Кепітал" на рахунок у цінних паперах відповідача як покупця, відкритий депозитарною установою ТОВ "Ай Бі Кепітал".

Частиною першою статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України" передбачено, що підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в електронній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах, що відкривається депозитарною установою, а якщо права на відповідні цінні папери обліковуються на рахунку в цінних паперах номінального утримувача - обліковий запис на рахунку в цінних паперах власника цінних паперів в обліковій системі номінального утримувача, клієнта номінального утримувача. Виписка з рахунка в цінних паперах номінального утримувача є документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери на рахунку номінального утримувача, що належать клієнтам номінального утримувача або клієнтам клієнта номінального утримувача, та не є підтвердженням права власності на цінні папери.

Відтак, враховуючи умови вище вказаних договорів купівлі-продажу цінних паперів від 15.12.2021 та положень законодавства, відповідач набув право власності на цінні папери в момент їх зарахування на його рахунок в цінних паперах, відкритий у депозитарній установі ТОВ "Ай Бі Кепітал".

На вимогу суду першої інстанції щодо надання виписки з вказаного рахунку на підтвердження факту набуття відповідачем цінних паперів у кількості передбаченій попереднім договором, відповідачем була надана виписка про операції з цінними паперами за період з 20.01.2022 до 20.01.2022 (копія долучена до матеріалів справи), із якої не вбачається дата зарахування цінних паперів на рахунок відповідача за вищевказаними договорами купівлі-продажу цінних паперів від 15.12.2021, однак з якої слідує, що станом на 20.01.2022 у відповідача на його рахунку в цінних паперах, відкритому в депозитарній установі ТОВ "Ай Бі Кепітал", обліковувалися цінні папери у кількості 2804495 штук, що відповідає кількості цінних паперів придбаних за договорами від 15.12.2021 (початковий залишок).

Із вказаної виписки також слідує, що 20.01.2022 на вказаний рахунок відповідача додатково були зараховані Цінні папери у кількості 218814 штук від АТ "КІВІ", із цього рахунку були списанні Цінні папери у кількості 2804495 штук на користь АТ "Сіріус", а також були зараховані Цінні папери у кількості 2299490 штук від ТОВ "Інвесткапітал Лтд". І станом на 20.01.2022 за відповідачем обліковувався кінцевий залишок у Цінних паперах у кількості 2518304 штук, що відповідало кількості обумовленій Попереднім договором.

Враховуючи наведені докази, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач набув право власності на цінні папери у кількості передбаченій попереднім договором (2518304 штук) лише 20.01.2022, тобто за 8 днів до кінцевої дати, встановленої для укладання основного договору купівлі-продажу за попереднім договором.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, після набуття у власність вказаних цінних паперів, повідомив позивача про цей факт, і про можливість їх продажу позивачу на виконання умов попереднього договору. Тобто, відповідач не здійснив оферту позивачу на укладення основного договору купівлі-продажу цінних паперів.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.

Частиною 3 статті 538 ЦК України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач мав намір на укладення з позивачем цього основного договору купівлі-продажу (переписка, пропозиції, відповідні запити на отримання певних документів, супроводні листи, протоколи чи акти огляду, розписки, поштові відправлення з описом вкладення, поштові накладні, квитанції, трекінг руху, тощо).

Позивач стверджує, що відповідач приховав від нього факт придбання акцій емітента. Зворотного відповідачем не доведено, і матеріали справи не містять доказів протилежного.

Відповідач не надав позивачу на виконання умов пункту 3.9.2 попереднього договору оригінали:

- договорів купівлі-продажу цінних паперів від 15.12.2021 № 643.21-БВ та № 645.21-БВ щодо купівлі відповідачем цінних паперів у кількості передбаченій попереднім договором (якщо укладання цих договорів відбувалося відповідачем на виконання попереднього договору), а також виписки з рахунку відповідача у цінних паперах про наявність на його рахунку Цінних паперів у кількості 2518304 штук (зокрема вищевказаної виписки за 20.01.2022);

- документи, що підтверджують інформацію про реєстрацію в Центральному депозитарії цінних паперів ПАТ "Національний депозитарій України" в реєстрі власників іменних цінних паперів про зміни акціонерів, яким належать голосуючі акції АТ"СК "КРАЇНА", тобто, що власником цінних паперів емітента зареєстровано відповідача, як власника цінних паперів емітента у кількості 2518304 штук.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що враховуючи, що відповідач не виконав вимоги підпунктів 3.9.2-3.9.4 попереднього договору, у позивача був відсутній обов`язок виконувати підпункти 3.10.2-3.10.4 Попереднього договору, в силу умов пунктів 3.7, 4.2 попереднього договору та в силу положень статей 538, 635 ЦК України. А також доводами про те, що факт придбання відповідачем цінних паперів 15.12.2021 самі по собі не свідчать про виконання відповідачем підпунктів 3.9.1-3.9.3 попереднього договору та не вказують про наміри відповідача продати придбані цінні папери позивачу.

У договорах купівлі-продажу від 15.12.2021 відсутня інформація, що акції емітента відповідач придбав у третіх осіб саме для подальшого продажу цих цінних паперів позивачу.

Відповідач не виконав підпункт 3.9.3 попереднього договору та не надав позивачу в обумовлені попереднім договором строки докази виконання усіх своїх зобов`язань щодо власників цінних паперів в яких здійснено придбання цінних паперів емітента, в т.ч. не надав докази здійснення оплати за придбані цінні папери емітента за договорами від 15.12.2021 у кількості 2518304,00 штук. Позивач зазначив, що ця умова попереднього договору встановлена сторонами з метою уникнення претензій та судових спорів з колишніми власниками цінних паперів емітента, тобто, є істотною умовою попереднього договору.

Крім того, відповідач не повідомив позивача про готовність укласти договір купівлі-продажу Цінних паперів та не надіслав проект договору щонайменше як за 10 робочих днів до його укладення з метою погодження його змісту.

Позивач вказує, що лише після цього він зобов`язаний був надати відповідачу перелік осіб, які будуть визначені покупцями в основному договорі купівлі-продажу, як того вимагає підпункт 3.10.2 пункту 3.10 попереднього договору.

Зазначені доводи позивача відповідачем під час розгляду справи не спростовані.

Позивач також наголошує на тому, що під час виконання попереднього договору відповідач приховав від нього факт того, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06.01.2022 у справі № 757/156/22-К (кримінальне провадження №000212 від 19.09.2016 за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст.258-5 КК України) було накладено арешт на 49,9960% акцій емітента.

Позивач зазначає, що йому з Єдиного реєстру судових рішень стало відомо, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06.01.2022 у справі №757/156/22-к, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 22.06.2022, було накладено арешт на частку "особи-7" в емітента загальною кількістю 32937383,00 штук, що складає 49,9960%, яким ця особа володіє через ПАТ ЗНКІФ "ПРАЙМ ЕССЕНС КЕПИТАЛ". На думку позивача, приховання цієї інформації вказує на недобросовісну поведінку відповідача, та у зв`язку з цією обставиною відповідач не уклав з позивачем основний договір купівлі-продажу акцій емітента.

Відповідач заперечуючи проти цього доводу позивача вказує, що йому про наявність наведеної ухвали відомо не було. Він вважає, що розгляд клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про арешт відповідного майна здійснювався слідчим суддею без виклику всіх власників такого майна, зокрема і відповідача. Копію цієї ухвали відповідач не отримував та жодним іншим чином про її існування дізнатися не міг.

Як встановлено вище, вказана ухвала суду від 06.01.2022 про арешт акцій емітента жодним чином не завадила відповідачу придбати та відчужувати акції емітента, про що свідчить вищевказана виписка з рахунку в цінних паперах відповідача за 20.01.2022.

Тому, позивачем не доведено суду, що саме наявність наведеної ухвали про арешт акцій емітента у розмірі 49,9960% (32937383,00 штук) було перешкодою для укладання основного договору купівлі-продажу цінних паперів у кількості 2518304 штук, між позивачем та відповідачем, та що саме на цінні папери, що були у власності відповідача був накладений згаданий вище арешт суду. Отже, позивачем не спростовано доводів відповідача про те, що цією ухвалою був накладений арешт не на ту частину акцій, які зобов`язаний був придбати відповідач за умовами попереднього договору.

Разом із тим, судом встановлено, що відповідач не виконав пункт 3.1, підпункти 3.9.1-3.9.4 пункту 3.9 попереднього договору, що вказує на те, що основний договір купівлі-продажу цінних паперів не було укладено з вини відповідача, що є підставою для застосування підпункту 3.4.2 пункту 3.4 попереднього договору.

Щодо посилання відповідача на те, що саме невиконання позивачем підпункту 3.10.5. попереднього договору (непогодження набуття істотної участі в АТ "СК "КРАЇНА" в НБУ), стало основною причиною неукладення основного договору купівлі-продажу акцій емітента, слід зазначити таке.

Відповідно до умов змісту підпункту 3.10.5. попереднього договору та положень частини 5 статті 9 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ, у редакції від 01.07.2021, згідно якої особа, яка має намір набути істотної участі у фінансовій установі або збільшити її таким чином, що зазначена особа буде прямо чи опосередковано володіти або контролювати 10, 25, 50 і 75 відсотків статутного капіталу такої фінансової установи.

Водночас, відповідно до пункту 1.1. попереднього договору загальна кількість акцій емітента складала 65 880 000 штук, а відповідно до 2.1. цього договору позивач мав придбати за основним договором 2 518 304 штук, що складає лише 3,822% від загальна кількість акцій емітента. Тому колегія погоджується з доводами позивача, що у нього, як у покупця за попереднім договором, була відсутня необхідність погодження в НБУ на придбання 2 518 304 штук (3,822%) акцій емітента у ТОВ "ФІНАНС ЕЛІТ КОМПАНІ".

Отже, відповідач на виконання підпункту 3.4.2 пункту 3.4 попереднього договору повинен був повернути забезпечувальний платіж у подвійному розмірі протягом 5 банківських днів після завершення строку для укладення договору купівлі-продажу цінних паперів (28.01.2022), тобто до 03.02.2022.

Під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Господарським процесуальним кодексом України закріплені основні засади господарського судочинства. Зокрема, у силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України) обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ГПК України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 19.06.2019 у справі № 910/4055/18, від 16.04.2019 у справі № 925/2301/14.

Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність, як змістовна характеристика та допустимість, як характеристика форми, є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що судам слід враховувати, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 910/366/21, від 15.07.2021 у справі №916/2586/20, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Аналіз наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності дає підстави для висновку про доведеність обставини не укладення основного договору з вини відповідача, на яку посилається позивач, оскільки надані ним докази на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем в обґрунтування його заперечень.

Щодо валюти, у якій має здійснюватися повернення забезпечувального платежу.

Задовольняючи позов у національній валюті, суд першої інстанції дійшов висновку, що повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі повинно відбуватися у гривні, з огляду на умови підпункту 3.4.2 пункту 3.4 попереднього договору, положення частини 1 статті 570, абзацу 2 частини 1 статті 571 ЦК України і з огляду на те, що забезпечувальний платіж здійснювався саме у гривні.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з таких підстав.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги.

Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17).

Формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження (№ 14-81цс24) зробила висновок про те, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, у зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов попереднього договору відповідач не здійснив.

Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).

В пункті 3.2. попереднього договору сторони домовилися, що на забезпечення виконання зобов`язання щодо укладання договору купівлі-продажу покупець бере на себе зобов`язання перерахувати на поточний рахунок продавця грошові кошти (забезпечувальний платіж) в розмірі еквівалентному 6 034,59 доларів США за курсом гривні до долару США встановленого НБУ на день оплати, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати укладення цього договору.

Водночас, у підпункті 3.4.2. пункту 3.4. попереднього договору зазначено, що сума забезпечувального платежу передбачена пунктом 3.2. цього договору (тобто, є еквівалентною 6 034,59 доларів США) підлягає поверненню покупцю в подвійному розмірі.

Виходячи із змісту укладеного сторонами договору можна зробити висновок, що одиницею виміру суми коштів, яка підлягає поверненню за цим зобов`язанням, є долар США. Тобто змістом зобов`язання є повернення заборгованості в подвійному розмірі, який еквівалентний 12 069, 18 доларам США на момент повернення боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що у частині визначення трьох процентів річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обчисленні трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Визначення простроченої суми у розмірі 12 069, 18 доларів США передбачає і нарахування трьох процентів річних із цієї суми.

Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, колегія суддів дійшла висновку про те, що він є обґрунтованим та арифметично правильним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а з відповідача на користь підлягає стягненню сума боргу в сумі, еквівалентній 12 069, 18 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення і 3 % річних у сумі, еквівалентній 1 078, 30 доларів США за курсом НБУ на день виконання рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

З огляду на викладені обставини, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості та трьох процентів річних.

У задоволенні апеляційної скарги відповідача суд відмовляє з підстав її необґрунтованості.

Судові витрати

Відповідно до частин 4 та 14 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, суд апеляційної інстанції здійснює перерахунок судових витрат згідно зі ст. 129 ГПК України.

Так, витрати позивача зі сплати судового збору підлягають покладенню на відповідача у розмірі 6 931, 15 грн (за подання позовної заяви) та у розмірі 2 623, 61 грн за подання апеляційної скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги ТОВ "Фінанс Еліт компані" відповідно до статті 129 ГПК України покладається на ТОВ "Фінанс Еліт компані".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Еліт компані" залишити без задоволення.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "СТ "Мегаполіс" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2025 у справі №910/1036/25 змінити та викласти його резолютивну частину у такій редакції:

"Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Еліт компані" () на користь Товариства з додатковою відповідальністю "СТ "Мегаполіс" () заборгованість у сумі, еквівалентній 12 069,18 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення, 3 % річних у сумі, еквівалентній 1 078,30 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення та 6 931 грн 15 коп. судового збору за подання позовної заяви.".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Еліт компані" () на користь Товариства з додатковою відповідальністю "СТ "Мегаполіс" () 2 623 грн 61 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 02.03.2026.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

О.О. Євсіков