ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Справа № 924/909/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Бучинська Г.Б.

суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Загородько Б.Ю.

за участю представників сторін:

прокурора Гарбарука В.А.

позивача Хмельницької обласної державної адміністрації - не з`явився

відповідача Старокостянтинівської міської ради - не з`явився

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Лісокомунального сільськогосподарського підприємства "Красилівліс" - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Старокостянтинівської міської ради

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.11.2025 р.

постановлене у м. Хмельницький, повний текст складено 24.11.2025 р.

у справі № 924/909/25 (суддя Шевчук О.І.)

за позовом заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації

до відповідача Старокостянтинівської міської ради

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Лісокомунального сільськогосподарського підприємства "Красилівліс"

про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 13.11.2025 р. у справі № 924/909/25 Господарський суд Хмельницької області задоволив позов заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації. Суд ухвалив рішення про витребування в Старокостянтинівської міської ради на користь держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,1 га.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Старокостянтинівська міська рада звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Пояснює, що Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство «Красилівліс" з кодом , зареєстровано 01.11.2000 р. та є комунальним підприємством.

Зазначає, що звертаючись до суду із цим віндикаційним позовом про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 26,1 га з кадастровим номером :04:009:0001 з незаконного володіння Старокостянтинівської міської ради прокурор вказує на вибуття спірної земельної ділянки з володіння держави поза її волею. Натомість зазначає про необґрунтованість позовних вимог прокурора.

Просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.11.2025 р. в повному обсязі та ухвалити рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу в якому не погоджується з доводами скарги.

Пояснює, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ЛСП "Красилівліс", яке належить до сфери управління Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, тоді як така земельна ділянка лісогосподарського призначення ніколи не перебувала та не перебуває на даний час у постійному користуванні лісокомунального підприємства Старокостянтинівської міської ради.

Зазначає, що спірна земельна ділянка надавалась у постійне користування лісокомунальному сільськогосподарському підприємству «Красилівліс», що передбачає лише правомочності щодо володіння та користування нею та стверджує, що право постійного користування не може замінювати право власності на земельні ділянки, власником яких є держава в особі Хмельницька обласної військової адміністрації.

Просить рішення суду першої інстанції від 13.11.2025 р. у справі № 924/909/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Позивач Хмельницька обласна державна адміністрація та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс" відзивів на апеляційну скаргу не подали.

Позивач Хмельницька обласна державна адміністрація, відповідач/скаржник Старокостянтинівська міська рада та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс" не забезпечили явку представників у судове засідання 17.02.2026 р., тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку /а.с. 203 у т.1/.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, тоді як позиція скаржника/відповідача викладена в апеляційній скарзі, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача, відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні 17.02.2026 р. прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено наступне.

Відповідно до рішення від 30.10.2000 р. Красилівська районна рада Хмельницької області створила Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс", затвердила статут ЛСП "Красилівліс", запропонувала селищній, сільським радам надати районній раді відповідно до законів та інших нормативно правових актів України проекти надання земельних ділянок лісового фонду, що були в користуванні сільськогосподарських підприємств з наступною передачею новоствореному ЛСП "Красилівліс" та уповноважила управління сільського господарства і продовольства районної державної адміністрації здійснювати управління підприємством "Красилівліс" в межах повноважень, визначених в додатку № 2 рішення третьої сесії районної ради від 27.10.1998 № 1, а також вирішила клопотати перед Хмельницькою обласною радою про надання дозволу новоствореному ЛСП "Красилівліс" на постійне користування земельними ділянками лісового фонду, в тому числі полезахисними лісовими смугами, загальною площею 3232 га /а.с. 16 17 у т.1/.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс" зареєстроване 01.11.2000 р., організаційно-правова форма - комунальне підприємство, /а.с. 52 у т.1/.

На підставі рішення Красилівської районної ради № 5 від 25.12.2000 р. Красилівському лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" з метою створення умов для раціонального використання та охорони лісового господарства на території Красилівського району надано згоду на передачу земель державного лісового фонду у постійне користування для ведення лісового господарства Красилівському лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" згідно з додатком /а.с. 18 у т.1/. У пункті 27 додатку до рішення районної ради від 25.12.2000 р. № 5 "Площа земель державного лісового фонду, які передаються у постійне користування для ведення лісового господарства Красилівському лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" визначено, що на території Рословецької сільської ради підлягають передачі землі площею 39 га /а.с. 19 20 у т.1/.

11.03.2001 р. Красилівська районна рада Хмельницької області видала Лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" Державний акт серії І-ХМ № 001404 на право постійного користування землею загальною площею 3232 га для ведення лісового господарства відповідно до рішення XIV сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів від 28.12.2000 р. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 /а.с. 12 15 у т.1/.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га відноситься до земель лісогосподарського призначення, вид цільового призначення: 09.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, форма власності комунальна, місце розташування Хмельницька область, Хмельницький район, за межами Росолівецького старостинського округу Старокостянтинівської міської ради. /а.с. 48 49 у т.1/. Також у вищезазначеному витязі з Державного земельного кадастру наявні відомості про право постійного користування земельною ділянкою Лісокомунальним сільськогосподарським підприємством "Красилівліс", документ який є підставою для виникнення права рішення органу виконавчої влади Хмельницька обласна рада народних депутатів від 28.12.2000 р., документ, що посвідчує право державний акт від 11.03.2001 р. 1-ХМ 001404 /а.с. 48 49 у т.1/.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га 26.07.2023 р. була зареєстрована як належна на праві комунальної власності Старокостянтинівській міській раді на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", серія та номер 5245-VI, виданий 06.09.2012 р. /а.с. 42 у т.1/. Також відповідно до інформації з державних реєстрів земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га перебуває у постійному користуванні Лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Красилівліс» на підставі Державного акту серія та номер 1-ХМ001404, виданий 11.03.2001 р. /а.с. 42 у т.1/.

За інформацією, яка наявна у відкритому доступі, встановлено, що відповідно до рішення від 22.10.2020 р. № 319 Заслученська сільська рада Красилівського району Хмельницької області прийняла зі спільної власності територіальних громад району у комунальну власність Заслучненської об`єднаної територіальної громади в особі Заслучненської сільської ради Красилівського району Хмельницької області Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство «Красилівліс» () разом з нерухомим та рухомим майном, що перебуває на балансі цього підприємства.

Відповідно до інформації з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиним учасником Лісокомунального сільськогосподарського підприємства "Красилівліс" є Заслученська сільська рада Красилівського району Хмельницької області /а.с. 52 у т.1/. Судом встановлено, що як Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс" так і Заслученська сільська рада Красилівського району Хмельницької області станом на час розгляду справи і ухвалення даної постанови зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і в процесі припинення не перебувають.

Прокурор у позові доводить, що реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення Старокостянтинівською міською радою відбулась з порушенням ст. 1, 5, 7, 8, 17 Лісового кодексу України та ст. 3, 12, 19, 20, 55, 84, 122 Земельного кодексу України.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій згідно зі ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор у позовній заяві визначає усвідомлену пасивну поведінку позивача обласної державної адміністрації.

Згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Відповідно, прокурор доводить, що у спірних правовідносинах Хмельницька обласна військова адміністрація є належним позивачем як розпорядник земель лісогосподарського призначення державної власності.

Листом заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури від 13.08.2025 р. № 50-5095вих-25 /а.с. 43 44 у т.1/ прокурор повідомив Хмельницьку обласну військову адміністрацію про факти порушення Старокостянтинівською міською радою вимог земельного законодавства щодо розпорядження землями лісового фонду і просив повідомити, чи будуть Хмельницькою ОВА вживатися заходи, в тому числі й у судовому порядку щодо повернення спірної ділянки у державну власність.

Листом від 29.08.2025 р. № 58/24-12-7658/2025 Хмельницька обласна військова адміністрація у відповідь на лист прокурора зазначила, що заходів щодо повернення спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду Хмельницька обласна військова адміністрація не вживала та не планує вживати з причини обмеженого фінансування. У випадку встановлення порушень чинного законодавства Хмельницька обласна військова адміністрація не заперечує щодо представництва прокурором її інтересів /а.с. 45 у т.1/.

Листом від 30.08.2025 р. № 50-5485вих-25 Хмельницька окружна прокуратура повідомила орган виконавчої влади про прийняте рішення звернутись до суду з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації про витребування на корить держави спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Хмельницька обласна військова адміністрація на такий лист не відреагувала.

Отже, прокурор у даній справі відповідно до норм ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру обґрунтував необхідність представництва інтересів держави тим, що компетентний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не відреагував на стверджуване порушення законності у сфері земельних відносин.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про розташування на спірній земельній ділянці будівель, споруд, інших об`єктів нерухомого майна комунальної власності відповідача, як і не містять рішень органами виконавчої влади в порядку, визначеному ч. 3 та 5 ст. 83 та ч. 1 ст. 117 ЗК України про передачу спірної земельної ділянки з державної власності у комунальну власність та виснував, що Старокостянтинівською міською радою за відсутності правових підстав та повноважень зареєстровано право власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га, тоді як така земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду та вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на норми Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia, і такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 р. у справі № 904/5726/19.

Колегія суддів, надавши оцінку обставинам, зазначеним прокурором як підстави для витребування земельної ділянки, та керуючись принципом "суд знає закони", відзначає наступне.

Згідно з ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 3 Земельного кодексу України визначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з ч. 5 ст. 83 ЗК України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини або переходу в їхню власність земельних ділянок, визнаних судом відумерлою спадщиною; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції станом на 28.12.2000 р.) власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 ЛК України (в редакції станом на 28.12.2000 р.) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

Колегією суддів встановлено, що 11.03.2001 р. Красилівська районна рада Хмельницької області видала Лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" Державний акт серії І-ХМ № 001404 на право постійного користування землею загальною площею 3232 га для ведення лісового господарства відповідно до рішення XIV сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів від 28.12.2000 р. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1 /а.с. 12 15 у т.1/.

Отже, Хмельницька обласна рада народних депутатів, надавши спірну земельну ділянку в постійне користування, діяла в межах своєї компетенції відповідно до норм ст. 3 Земельного кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 13 ЛК України (в редакції станом на дату винесення рішення 28.12.2000 р.).

Стаття 7 Лісового кодексу України визначає, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Згідно з ст. 9 ЛК України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Із 01.01.2013 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до інформації з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Лісокомунальне сільськогосподарське підприємство "Красилівліс" зареєстроване 01.11.2000 р., організаційно-правова форма - комунальне підприємство, , єдиним учасником Лісокомунального сільськогосподарського підприємства "Красилівліс" є Заслученська сільська рада Красилівського району Хмельницької області /а.с. 52 у т.1/.

Отже, відповідно до наведених норм законодавства та враховуючи ту обставину, що на час набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" спірна земельна ділянка була надана і перебувала у постійному користуванні комунального підприємства Лісокомунального сільськогосподарського підприємства "Красилівліс", тому колегія суддів дійшла висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" є землею комунальної власності.

Оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га належить до земель комунальної власності, тому не встановлено порушеного права позивача, за захистом якого прокурор звернувся до суду з позовом про витребовування цієї земельної ділянки.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" викладені у постановах Верховного Суду від 03.12.2025 р. у справі № 924/345/25 та від 10.12.2025 р. у справі № 924/91/25 правовідносини у яких є подібними правовідносинам у даній справі.

Такі висновки враховуються колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.4 ст. 236 ГПК України.

Колегія суддів відзазначає, що суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під порушенням розуміють такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 р. у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 р. у справі № 910/12787/17, від 29.08.2023 р. у справі № 910/5958/20, 22.03.2023 р. у справі № 509/5080/18.

Підсумовуючи, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога прокурора про витребування спірної земельної ділянки до державної власності не підлягає задоволенню як безпідставна, оскільки право комунальної власності на спірну земельну ділянку виникло з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" на тій підставі, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користування комунального підприємства, що не спростовано сторонами у справі.

Висновки суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять рішень органів виконавчої влади про передачу спірної земельної ділянки з державної власності у комунальну власність є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0001 площею 26,10 га була надана Лісокомунальному сільськогосподарському підприємству "Красилівліс" у постійне користування для ведення лісового господарства відповідно до рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 28.12.2000 р., і в силу закону - Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" перебуває у комунальній власності.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ЛСП "Красилівліс", яке належить до сфери управління Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. Також є вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка не перебувала у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, правонаступником яких є Старокостянтинівська міська рада, та відповідних комунальних підприємств, установ, організацій таких органів місцевого самоврядування, а також не перебуває у користуванні відповідача та комунальних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління.

Разом з тим, оскільки колегія суддів не встановила порушення права та/або законного інтересу позивача, і така обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, тому не має значення у даній справі і не досліджується колегією суддів правомірність/неправомірність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку саме за Старокостянтинівською міською радою.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.11.2025 р. на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора.

Судові витрати покладаються на Хмельницьку обласну прокуратуру згідно зі ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Старокостянтинівської міської ради задоволити.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 13.11.2025 р. у справі № 924/909/25 скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури (Україна, 29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, пров. Військоматський, будинок 3, ) на користь Старокостянтинівської міської ради (Україна, 31100, Хмельницька обл., місто Старокостянтинів(пн), вул. Острозького, будинок 41, ) 4542,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Хмельницької області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 924/909/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 06.03.2026 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.