ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2026 р. Справа № 916/5157/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" (65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 29А; ),

до: Фізичної особи-підприємця Оніщук Надії Іванівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

про стягнення 117001,37 грн.

Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Оніщук Надії Іванівни про стягнення заборгованості за договором № 004-25 про надання поворотної фінансової допомоги від 23.09.2025 року у розмірі 117001,37 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання безповоротної фінансової допомоги № 004-25 від 23.09.2025.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 справу № 916/5157/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 916/5157/25 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) протягом 16 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановив відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилались судом рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте, ухвала про відкриття провадження у справі, надіслана на адресу відповідача, повернулась до суду з відміткою Укрпошти щодо причини повернення (досилання) - "адресат відсутній за вказаною адресою" (т. 1, а.с. 23-25).

Станом на 03.03.2026 від відповідача у справі відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Судом також враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 23 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" (надалі позикодавець або позивач) і фізичною особою-підприємцем Оніщук Надією Іванівною був укладений Договір про надання безповоротної фінансової допомоги № 004-25 (надалі Договір).

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2. Договору позикодавець передає позичальнику грошові кошти у сумі 100000 (сто тисяч) грн (надалі Фінансова допомога). Позичальник зобов`язується повернути зазначену суму у строки та порядку, визначені цим Договором.

Розділом 2 Договору встановлено, що передача коштів здійснюється безготівковим перерахуванням на рахунок позичальника, зазначений у преамбулі. Датою надання фінансової допомоги є дата зарахування коштів на рахунок позичальника.

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2. Договору позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу у строк 30 (тридцять) календарних днів з дати підписання цього Договору, тобто не пізніше 23 жовтня 2025 року.

Розділом 5 Договору встановлено, що у разі прострочення повернення Фінансової допомоги позичальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого боргу за кожен день прострочення, але не більше 50% від суми боргу (ст. 551, 552 ЦКУ). Якщо прострочка перевищує 30 календарних днів, позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% під неповерненої суми. Відповідно до ст. 625 ЦКУ, позичальник зобов`язаний сплатити також 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочки. Нарахування пені, штрафу та процентів не звільняє позичальника від обов`язку повернути основний борг.

Відповідно до платіжної інструкції № 95 від 24.09.2025, грошові кошти у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень було перераховано на рахунок відповідача ( НОМЕР_2 у АТ ТАСКОМБАНК).

02 грудня 2025 року позивач звернувся до відповідача, направивши вимогу щодо повернення грошових коштів.

У відповідь на вимогу позивача, відповідач 07.12.2025 направив електронний лист, в якому зазначив (мовою оригіналу):

ФОП Оніщук Надія Іванівна: приношу свої вибачення за затримку з поверненням поворотної фінансової допомоги за Договором № 004-25 від 23.09.2025 р.; підтверджую мою заборгованість у розмірі 115120,55 грн; гарантую погасити її до 22.12.2025 шляхом переказу коштів з мого рахунку зазначеного у договорі на реквізити ТОВ «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК».

Надалі 08.12.2025 ФОП Оніщук Н.І. було надіслано гарантійний лист щодо погашення заборгованості за Договором поворотної фінансової допомоги № 004-25 від 23.09.2025, підписаний за допомогою КЕП, в якому боржник підтвердив наявну в нього заборгованість (станом на 08.12.2025) та гарантував її сплату до 22.12.2025.

Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду із позовною заявою, відповідачем не було виконано взятих на себе договірних зобов`язань.

Також у зв`язку з неповерненням фінансової допомоги у розмірі 100000,00 грн, позивачем нараховано відповідачу за період з 24.10.2025 по 23.12.2025 пеню у розмірі 6100,00 грн, штраф у розмірі 10000,00 грн, 3 % річних у розмірі 501,37 грн та інфляційні втрати у розмірі 400,00 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046-1053 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 140/125/17).

Отже, укладений між сторонами договір поворотної фінансової допомоги № 004-25 від 23.09.2025 за своєю правовою природою є договором позики.

За приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 100000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 95 від 24.09.2025.

Зазначені кошти відповідач зобов`язався повернути позивачу у строк до 23.10.2025.

Проте в порушення договірних зобов`язань відповідач у строк до 23.10.2025 не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даними позовними вимогами.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач в порушення п. 3.1. Договору та ст. 530 ЦК України у строк до 23.10.2025 не повернув позивачу грошові кошти, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі 100000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 6100,00 грн, штрафу у розмірі 10000,00 грн, 3 % річних у розмірі 501,37 грн та інфляційних втрат у розмірі 400,00 грн, суд зазначає наступне.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні 3% річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів.

В силу ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розділом 5 Договору встановлено, що у разі прострочення повернення Фінансової допомоги позичальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого боргу за кожен день прострочення, але не більше 50% від суми боргу (ст. 551, 552 ЦКУ). Якщо прострочка перевищує 30 календарних днів, позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% під неповерненої суми. Відповідно до ст. 625 ЦКУ, позичальник зобов`язаний сплатити також 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочки. Нарахування пені, штрафу та процентів не звільняє позичальника від обов`язку повернути основний борг.

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки сум 3% річних, пені, штрафу та інфляційних втрат за період з 24.10.2025 по 23.12.2025, встановив, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 10000,00 грн, суми пені у розмірі 6100,00 грн, суми 3% річних у розмірі 501,37 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 400,00 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Оніщук Надії Іванівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК" (65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, 29А; ) суму основного боргу у розмірі 100000,00 грн, суму штрафу у розмірі 10000,00 грн, суму пені у розмірі 6100,00 грн, суму 3% річних у розмірі 501,37 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 400,00 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Рішення підписано 03.03.2026.

Суддя Нікітенко С.В.