ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/1926/23 (904/3646/24)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники учасників провадження:

Боржник: Федорко В.А. (в залі суду) - уповноважена особа засновників ТОВ "Боріваж"

Кредитор: Трушев О.П. (в залі суду) - представник ТОВ Кам`янське-Естейт

Представник арбітражного керуючого Палкіна А.Ю.: Заспенко А.А. (в залі суду)

Кредитор (АТ КБ "ПриватБанк"): Харицька А.М. (власні засоби), Сергач А.В. (власні засоби);

Кредитор: Шеін І.В. (власні засоби) - представник ТОВ "Агротермінал- Логістик"

Кредитор: Рубан О.Г. (в залі суду) - представник ТОВ "Дворічанське - Агро"

інші учасники: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 (суддя Мартинюк С.В. повний текст якого підписаний 20.03.2025) у справі №904/1926/23(904/3646/24)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт», м.Кам`янське

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж", м. Дніпро

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік", м.Дніпро

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дворічанське-Агро", с. Колодязне Куп`янського району Харківської області

про визнання недійсним правочинів, вчинених боржником, та повернення майна на користь боржника

в межах справи №904/1926/23

за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт», м.Кам`янське

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж", м. Дніпро

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж". Визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" в розмірі 26 840,00 грн. судового збору (1 черга задоволення), 60 300,00 грн. суми авансування винагороди арбітражному керуючому (1 черга задоволення), 46 032 384,44 грн суми основного боргу (4 черга задоволення). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів, до 10.10.2023.

Таким чином, ПрАТ "СК "Інгосстрах" є конкурсним кредитором у справі та наділене всіма правами кредитора та сторони у справі про банкрутство.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж", відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (), третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: розпорядник майна - арбітражний керуючий Шевченко Віталій Євгенович про визнання недійсним правочинів, вчинених боржником, та повернення майна на користь боржника.

Позовні вимоги (з урахуванням пояснень) обґрунтовані наступним.

Відповідно до Договору страхування кредитів №16/04/05-01К від 05.04.2016 у зв`язку з настанням 12.08.2016 страхового випадку, згідно з умовами Кредитного договору №Б038 Г/С від 28.12.2006 ПрАТ СК Інгосстрах здійснено страхові відшкодування на користь АТ КБ ПриватБанк на загальну суму 47 018 323, 79 грн.

ТОВ БОРІВАЖ було власником морського терміналу до вересня 2016 року. Проте, 27.09.2016 ТОВ БОРІВАЖ внесло морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, що знаходиться за адресою Одеська область, Одеський район, Новобілярська селищна рада, комплекс будівель та споруд №5, а також все рухоме майно та транспортні засоби до статутного фонду ТОВ Агротермінал Логістик.

Позивач зазначає, що зазначене призвело до значного зменшення основних активів ТОВ "Боріваж", які використовувались та продовжують використовуватися ним у власній господарській діяльності. Після чого, це ж майно було орендоване у ТОВ Агротермінал Логістик.

Станом на дату вибуття об`єктів нерухомого майна із власності ТОВ Боріваж, останнє мало непогашену кредиторську заборгованість перед ПрАТ СК Інгосстрах на підставі права зворотної вимоги (регресу).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна правовою підставою реєстрації права власності на нерухоме майно - морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна за ТОВ Агротермінал Логістик є Акт прийому-передачі 1,2,3 № 1-27/09/16, виданий 27.09.2016, видавник: ТОВ "БОРІВАЖ"; ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОПСТІК". Державний реєстратор приватний нотаріус Крючкова Тамара Віталіївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область.

Таким чином, 27.09.2016 на підставі Акту прийому-передачі № 1, Акту прийому-передачі № 2, Акту прийому-передачі № 3 відповідно до протоколу №1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016 ТОВ БОРІВАЖ, в особі директора ОСОБА_1 передало, а ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК, в особі директора ОСОБА_2 прийняло визначене належне ТОВ БОРІВАЖ майно в якості внеску до статутного капіталу ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК.

ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" стверджує, що оскаржуваний протокол 1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016, Акт прийому-передачі № 1, Акт прийому-передачі № 2, Акт прийому-передачі № 3 до Протоколу 1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016 є такими правочинами, що укладені на шкоду кредиторам, а також відповідають критеріям фраудаторних правочинів.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсними протокол 1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016, Акт прийому-передачі № 1, Акт прийому-передачі № 2, Акт прийому-передачі № 3 до Протоколу 1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647) про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна та витребувати у ТОВ "Агротермінал Логістік" майно, яке було передане від ТОВ "БОРІВАЖ" на підставі спірних Актів прийому-передачі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024 виключено зі складу учасників судового процесу по справі №904/1926/23(904/3646/24) третю особу-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: розпорядника майна арбітражного керуючого Шевченко Віталія Євгеновича. Клопотання ТОВ "Дворічанське-Агро" про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (вх. суду №43456/24) задоволено. Залучено ТОВ "Дворічанське-Агро" () до участі у справі №904/1926/23 (904/3646/24) в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Позивача. Відкладено судове засідання на 29.10.2024.

29.10.2024 до суду від представника ТОВ "Агротермінал Логістік" надійшли письмові пояснення та заява про застосування строку позовної давності.

Відповідач-2 обґрунтовував заяву про застосування строків позовної давності, тим, що оскаржуваний Протокол 1-27/09/16 від 27.09.2016 загальних зборів учасників ТОВ Агротермінал Логістік, акти прийому-передачі №№ 1, 2, 3 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинені 27.09.2016, внаслідок чого у той же день відповідні відомості про зміну власника морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і саме з цієї дати ПрАТ СК Інгосстрах, яке підтвердило, що про існування оскаржуваного протоколу, актів приймання-передачі та рішення про державну реєстрацію Позивач дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто з відкритих джерел, міг дізнатися про порушення свого права.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі №904/1926/23(904/3646/24) позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним акт прийому-передачі майна №1 від 27.09.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік".

Визнано недійсним акт прийому-передачі майна №2 від 27.09.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік".

Визнано недійсним акт прийому-передачі майна №3 від 27.09.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік".

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" номер запису про право власності/довірчої власності: 16602415 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27, розташований за адресою Одеська обл., Лиманський р., сщ/рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5, що проведена державним реєстратором приватний нотаріус Крючкова Тамара Віталіївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область 27.09.2016 о 15:02:31.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРІВАЖ" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 542, 00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОМЕТРІНАЛ ЛОГІСТІК" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 542, 00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням у задоволеній частині, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік", в якій просить скасувати оскаржуване рішення про визнання недійсним правочинів, вчинених боржником та повернення майна на користь боржника в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у цій справі залишити без змін.

При цьому заявник апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до статті 57 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції станом на 01.01.2016) на момент спірних правовідносин (2016 рік) кредитори могли вимагати від боржника виплати вартості відповідної частини майна або виділу такої частини для звернення на неї стягнення.

Тож, на момент спірних правовідносин ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» у випадку якщо строк (термін) виконання зобов`язання настав, могло вимагати від ТОВ «Агротермінал Логістік» виплати вартості відповідної частини майна або виділу такої частини пропорційно наявному розміру заборгованості ТОВ «Боріваж» перед ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» для звернення на неї стягнення.

Проте, ні на той час, ні згодом (аж до звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Боріваж») ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» не скористалося своїм правом звернення стягнення, а судом першої інстанції безпідставно проігноровано доводи та міркування Апелянта з цього приводу, та прийнято судове рішення, яке суперечить положенням законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи законодавчо встановлений механізм, закріплений статтею 57 Закону України «Про господарські товариства», який передбачає право кредитора, у разі недостатності у боржника іншого майна для задоволення вимог кредиторів, звернути стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами, а також те, що внесення нерухомості до статутного капіталу в обмін на корпоративні права є правомірним та економічно обґрунтованим кроком, який спрямований на формування активів товариства, Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про безоплатний характер передачі нерухомого майна та, як наслідок, про недобросовісність дій ТОВ "Боріваж".

Відповідно до Договору страхування кредитів №16/04/05-01К від 05.04.2016 у зв`язку з настанням 12.08.2016 страхового випадку, згідно з умовами Кредитного договору №Б038 Г/С від 28.12.2006 ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснено страхові відшкодування на користь АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 47 018 323,79 грн. Внаслідок чого, 31.08.2016 між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ТОВ «Боріваж» укладено Угоду про добровільне погашення згідно якої: Боржник визнає, що його заборгованість перед Кредитором на момент укладення даної угоди стосовно виплати 22.08.2016 страхового відшкодування ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору №Б038 Г/С від 28.12.2006 становить 47 018 323, 79 грн.; Боржник гарантує, що протягом 3 (трьох) років з моменту укладення цієї Угоди до 31 серпня 2019 року, заборгованість перед кредитором, вказана у п.1 цієї Угоди буде погашена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок кредитора.

Отже, з наведеного вбачається, що станом на 27.09.2016 у ТОВ «БОРІВАЖ» був відсутній борг перед ПрАТ «СК «Інгосстрах», оскільки кінцевий термін його погашення було встановлено до 31.08.2019.

Передача нерухомого майна до статутного капіталу здійснювалось до настання строку (терміну) виконання зобов`язання з повернення коштів, до направлення позивачем будь-яких вимог про погашення заборгованості.

Враховуючи, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» є позивачем у справі, то в силу імперативних приписів ч.ч. 2-3 ст. 164 ГПК України було зобов`язане всі наявні у нього докази на підтвердження позовних вимог додати до позову, а у разі необхідності - подати клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо. В той же час, ПрАТ «СК «Інгосстрах» не виконано вимоги ч. 4 ст. 80 ГПК України, висновок експерта №857 подано після проведення підготовчого засідання (08.01.2025), внаслідок чого судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги та надано оцінку висновку експерта № 857.

Суд першої інстанції підмінив одну підставу позову, передбачену ст. 42 КУзПБ, іншою, яка передбачена ст. 215 Цивільного кодексу України, залишивши без уваги, той факт, що правова позиція Позивача спрямована на підміну норм права, які регулюють спірні правовідносини, очевидно розуміючи, що застосування ст. 42 КУзПБ у цій справі є неможливим.

3 аналізу судової практики, а також положень ст.42 КУзПБ, можна дійти до висновку про неможливість їх застосування до спірних правовідносин, з тих підстав, що оспорювані правочини вчинені боржником поза межами "підозрілого періоду" (трьох років, що передували порушенню справи про банкрутство). Таким чином, суд першої інстанції допустив помилкове застосування правових норм, підмінивши спеціальні підстави для визнання недійсності правочинів, передбачені ст. 42 КУзПБ, загальними підставами, визначеними ст. 215 Цивільного кодексу України.

Апелянтом подавалися до господарського суду письмові пояснення від 03.03.2025 зі змісту яких вбачається, що ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ», і ТОВ «Боріваж» було визнано пов`язаними із ПАТ КБ «ПриватБанк», а також враховуючи те, що ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» мало засновника, який на той час був керівником ТОВ «Агротермінал Логістік» - ОСОБА_3 , що свідчить про очевидну обізнаність ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» про передачу майнового комплексу до статутного капіталу ТОВ «Агротермінал Логістік».

Відтак, про факт передачі морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом у власність ТОВ «Агротермінал Логістік» шляхом внесення його до статутного капіталу підприємства позивач не міг не знати, маючи на той час засновника, який був одночасно й керівником ТОВ «Агротермінал Логістік» та вільний доступ до інформації в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тож, судом безпідставно залишено поза увагою той факт, що позивачу як не з відкритих джерел, так через пов`язану особу було достеменно відомо з 27.09.2016 про оскаржувані правочини, у зв`язку з чим він мав право звернутися до суду із позовом про визнання цих правочинів недійсними не пізніше 28.09.2019, однак із таким позовом він звернувся лише у 2024 році, тобто із значним пропуском строку позовної давності.

Також, не погодившись із зазначеним рішенням у задоволеній частині, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог ПрАТ СК Інгосстрах та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Позивач, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Агротермінал Логістік просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначив, що в матеріалах справи наявні докази того, що на дату укладення спірного правочину 26.09.2016 у ТОВ «Боріваж» уже була кредитна заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № КБ-488Д від 27.05.2011; за кредитним договором № Б045Г/С від 04.02.2010 та за кредитним договором № КД № Б043Г/С від 26.08.2008.

Таким чином, ТОВ "БОРІВАЖ" за обставин існування заборгованості перед іншими кредиторами, яка перевищувала розмір активів самого товариства, здійснило відчуження всього рухомого та нерухомого майна на користь іншої, підконтрольної особи, без жодної економічної мети.

Зазначені дії ТОВ "БОРІВАЖ" є недобросовісною поведінкою Боржника по відношенню до кредиторів, так як вчинення Боржником, основним видом діяльності якого є здача в оренду нерухомого майна, правочину направленого на передачу такого нерухомого майна іншій особі, жодним чином не направлене на отримання ним прибутку, який міг би бути спрямований на виконання зобов`язань перед існуючими кредиторами, а отже, такі дії Боржника не є економічно обґрунтованими та фактично позбавлені економічного змісту.

Крім того, наслідком вчинення ТОВ "БОРІВАЖ" правочинів направлених на відчуження об`єктів нерухомого майна без отримання за наслідком такого відчуження зустрічного виконання у вигляді передачі коштів у розмірі ринкової вартості об`єктів нерухомого майна, є вибуття із власності ТОВ "БОРІВАЖ" активу, який міг би бути направлений на виконання зобов`язань перед кредиторами.

ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» довідалося про те, що боржник уклав правочин з метою уникнення сплати боргу тільки після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «БОРІВАЖ» і після розкриття боржником фінансової інформації, проведення фінансового аналізу боржника. До отримання такої інформації у позивача не було достатньо підстав для ствердження, що правочин з внесення майна до статутного капіталу ТОВ «АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК» був фраудаторним правочином, тобто таким, що спрямований на шкоду кредиторам з метою уникнення сплати боргу і недопущення стягнення на майно боржника.

Таким чином, ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» отримало право на оскарження правочину, тобто стало заінтересованою особою, тільки після набуття ним статусу кредитора у справі про банкрутство ТОВ «БОРІВАЖ», при цьому ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» довідалося про порушення своїх прав оскаржуваним правочином тільки після розкриття боржником фінансової інформації.

Боржник, Товариство з обмеженою відповідальністю "Боріваж", та уповноважена особа засновників боржника у відзивах на апеляційну скаргу ТОВ Агротермінал Логістік зазначили, що у діях суду першої інстанції вбачається порушення приписів статті 80 ГПК України щодо прийняття додаткових доказів поза межами процесуального строку на їх подання, а також неправомірне врахування цих доказів при прийнятті оскаржуваного судового рішення у цій справі.

На думку, ТОВ «Боріваж», початок перебігу строку позовної давності у даній справі слід обчислювати з моменту вчинення відповідних Протоколу №1-27/09/16 вiд 27.09.2016 загальних зборiв учасників ТОВ «Агротермiнал Логiстік», Актів прийому-передачі №№ 1, 2, 3 та прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та передачі морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом у власність ТОВ «Агротермiнал Логiстік» шляхом несення його до статутного капіталу підприємства.

Зокрема, з огляду на доступність інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з моменту внесення відповідного запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ "Агротермiнал Логiстік", у ПрАТ "СК "Інгосстрах" виникла об`єктивна можливість встановити зміну суб`єкта права власності.

Саме з цієї дати ПрАТ "СК "Інгосстрах" міг дізнатися про обставини, які, на його переконання, свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів, та, відповідно, реалізувати право на судовий захист.

Таким чином, ТОВ «Боріваж» вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском ПрАТ "СК "Інгосстрах" позовної давності.

ТОВ Дворічанське-Агро у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Агротермінал Логістік просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначив, що в матеріалах справи наявні докази того, що станом на дату укладення спірного правочину, а саме 26.09.2016, у ТОВ «Боріваж» була наявна кредитна заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № КБ-488Д від 27.05.2011; за кредитним договором № Б045Г/С від 04.02.2010 та за кредитним договором № КД № Б043Г/С від 26.08.2008. Таким чином, внесення майна до статутного капіталу третьої особи відбувалося за наявності заборгованості як перед ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ», так і перед іншими кредиторами, зокрема АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що лише після відкриття 24.04.2023 провадження у справі про банкрутство ТОВ "Боріваж", визнання грошових вимог ПрАТ "СК "Інгосстрах" та набуття ПрАТ "СК «ІНГОССТРАХ» статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності, позивач достеменно довідався про порушення свого права (як кредитора) через наявність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ "Агротермінал Логістік" щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом та отримав можливість звернутись з відповідною позовною заявою до суду

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.04.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 04.04.2025 здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

09.04.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою суду від 15.04.2025 відкрито апеляційне провадження за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі № 904/1926/23(904/3646/24); розгляд справи призначено на 08.09.2025; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу третьої особи-1 залишено без руху через неподання останнім доказів оплати судового збору у встановленому порядку і розмірі (14 534.40 грн) та доказів направлення скарги учасникам справи: уповноваженій особі засновників боржника ОСОБА_4 та третій особі-2 - ТОВ Дворічанське - Агро.

18.04.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 11.04.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано платіжну інструкцію №ZZ427B2AK8 від 17.04.2025 про оплату 14534,40 грн, та докази направлення скарги ОСОБА_4 і ТОВ Дворічанське-Агро.

Ухвалою суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі № 904/1926/23(904/3646/24); розгляд справи призначено на 08.09.2025; приєднано скаргу третьої особи-1 до скарги відповідача-2 для спільного розгляду; сторонам встановлений строк для подачі відзиву, заяв, клопотань.

17.07.2025 до суду від ТОВ Кам`янське-Естейт надійшло клопотання про здійснення процесуального правонаступництва, яке обґрунтовано тим, що ухвалою суду від 09.07.2025 у справі №904/1926/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128781164) заяву ТОВ "Кам`янське-Естейт" (вх. номер суду 29368/25 від 07.07.2024) про заміну кредитора правонаступником у справі №904/1926/23 задоволено; здійснено заміну кредитора у справі 904/1926/23 в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боріваж" (ідентифікаційний код юридичної особи 32307678) 32 208,00 грн - суми судового збору (1 черга задоволення), 60 300,00 грн суми авансування винагороди арбітражному керуючому (1 черга задоволення) та 143 475 253,52 грн - суми основного боргу (4 черга задоволення), а саме первісного кредитора ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" (ідентифікаційний код юридичної особи 33248430) на нового кредитора - ТОВ "Кам`янське-Естейт" (ідентифікаційний код юридичної особи 42333730). Відтак, відбулась заміна кредитора ПрАТ "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" на ТОВ "Кам`янське-Естейт" у справі №904/1926/23 про банкрутство ТОВ Боріваж. Та з огляду на те, що вирішення спору впливає на формування складу ліквідаційної маси боржника у справі №904/1926/23, ТОВ "Кам`янське-Естейт" вважає за необхідне просити суд залучити його у справі № 904/1926/23 (904/3646/24) як правонаступника ПрАТ СК ІНГОССТРАХ.

04.09.2025 до суду від ТОВ Кам`янське-Естейт надійшла заява про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у справі №904/1926/23 (904/3646/24), в якій заявник просить залучити Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ІНГОССТРАХ (, 49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, узвіз Кодацький, будинок 2) до участі у справі №904/1926/23 (904/3646/24) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Розгляд справи, призначений у судовому засіданні на 08.09.2025 не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою суду від 16.09.2025 визначена нова дата судового засідання 01.10.2025.

Ухвалою суду від 01.10.2025 здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 904/1926/23 (904/3646/24), замінено позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (ідентифікаційний код 33248430, узвіз Кодацький, буд. 2, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49100), на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт» (ідентифікаційний код 42333730, місцезнаходження (адреса): 51909, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, пр. Конституції, будинок 17А). Відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт» про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах».

В судовому засіданні 01.10.2025 оголошено перерву до 11.11.2025.

В судовому засіданні 11.11.2025 оголошено перерву до 04.12.2025.

04.12.2025 до суду від представника апелянта ТОВ Агротермінал Логістік надійшло клопотання про відкладення розгляду, пов`язане із збоями у системі ВКЗ.

04.12.2025 через технічні проблеми в суді з роботою сервісу ВКЗ (відеоконференцзв`язку), забезпечити участь представників сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції не було можливим, у зв`язку з чим розгляд справи не відбувся, про що складено акт та ухвалою суду від 04.12.2025 розгляд справи відкладено на 19.01.2026 на 15:30 годину.

15.01.2026 (зареєстровано 16.01.2026) до суду від представника Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк адвоката Михайлової В.В. надійшла заява про: - прийняття відмови АТ КБ ПриватБанк від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 року у справі №904/1926/23 (904/3646/24) до свого розгляду та задоволення її; - закриття апеляційного провадження у справі №904/1926/23 (904/3646/24) в частині апеляційної скарги АТ КБ ПриватБанк на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі №904/1926/23 (904/3646/24).

17.01.2026 (зареєстровано судом 19.01.2026) до суду повторно надійшла заява про відмову від апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк за підписом представника Труфанової О.С.

Ухвалою суду від 19.01.2026 заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про відмову від апеляційної скарги задоволено; закрито апеляційне провадження по апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (вх.44223) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі № 904/1926/23(904/3646/24).

В судовому засіданні 19.01.2026 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі за текстом - ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, АТ КБ ПРИВАТБАНК, Страхувальник) укладений Договір страхування кредитів № 16/04/05-01К від 05.04.2016 (надалі за текстом - Договір страхування кредитів).

Відповідно до п. 1.1. Договору страхування кредитів: Предметом договору страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані із збитками Страхувальника кредитодавця внаслідок непогашення або неповного погашення позичальником кредиту та нарахованих за ним відсотків..

Згідно з умовами цього Договору Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку відшкодувати страхувальнику завдані збитки у межах суми в порядку і на умовах передбачених цим Договором, а Страхувальник зобов`язується своєчасно сплатити страховий платіж та виконувати інші умови цього Договору. (п. 1.2. Договору страхування кредитів),

Предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок невиконання (або неналежного виконання позичальниками вказаними в Додатку №1 до Договору своїх обов`язків передбачених кредитними договорами між Страхувальником та Позичальниками (надалі - Кредитні договори) щодо своєчасного повного повернення ними кредитів Застрахованими по цьому договору є кредитні договори згідно Додатку № 1 до Договору. (п. 2.1. Договору страхування кредитів).

Відповідно до п. 4.2. Договору страхування кредитів: У разі настання страхового випадку Страховик зобов`язаний виплатити Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі, який дорівнює розміру прямого збитку, понесеного Страхувальником, але не більше розміру страхової суми, передбаченої у Додатку № 1 до Договору, щодо відповідних Позичальника та Кредитного договору..

31.08.2016 між ПрАТ СК Інгосстрах та ТОВ Боріваж укладено Угоду про добровільне погашення, згідно якої:

- Боржник визнає, що його заборгованість перед Кредитором на момент укладення даної угоди стосовно виплати 22.08.2016 страхового відшкодування ПАТ КБ ПриватБанк по кредитному договору №Б038 Г/С від 28.12.2006 становить 47 018 323, 79 грн.

- Боржник гарантує, що протягом 3 (трьох) років з моменту укладення цієї Угоди до 31 серпня 2019 року, заборгованість перед Кредитором, вказана в п. 1 цієї Угоди, буде погашена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Кредитора.

- Кредитор заявляє, що з моменту підписання цієї угоди та у випадку належного її виконання не матиме жодних майнових претензій до Боржника з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї Угоди.

- Кредитор гарантує, що після підписання цієї угоди та до настання терміну, вказаного в п. Угоди, він не застосовуватиме до Боржника ніяких заходів стягнення.

- Боржник і Кредитор заявляють, що ні в процесі укладення цієї угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

- Ця угода набирає чинності з дати її вчинення.

Аналогічні умови про добровільне погашення заборгованості між ПрАТ СК Інгосстрах та ТОВ Боріваж були укладені 05.07.2016 на суму 47 020 555, 56 грн., 09.06.2016 на суму 94 006 111, 11 грн., 28.01.2016 на суму 62 837 247, 17 грн., 29.07.2016 на суму 47 008 108, 66 грн.

27.09.2016 відповідно до протоколу №1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК збільшено статутний капітал ТОВ "Агротермінал Логістік" за рахунок додаткових внесків до статутного капіталу ТОВ "Агротермінал Логістік", зокрема, у вигляді належного ТОВ "БОРІВАЖ" на праві власності нерухомого майна вартістю 221 655 077, 59 грн., а саме: морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, розташований за адресою: Одеська обл., Лиманський р., сщ/рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5.

27.09.2016 на підставі Акту прийому-передачі № 1, Акту прийому-передачі № 2, Акту прийому-передачі № 3 відповідно до протоколу №1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016 ТОВ БОРІВАЖ, в особі директора ОСОБА_1 передало, а ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК, в особі директора ОСОБА_2 прийняло належне ТОВ БОРІВАЖ майно в якості внеску до статутного капіталу ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647), номер запису про право власності/довірчої власності: 16602415 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27, розташований за адресою Одеська обл., Лиманський р., сщ/рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5, що проведена державним реєстратором приватний нотаріус Крючкова Тамара Віталіївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область 27.09.2016 о 15:02:31.

02.04.2018 між ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" (Орендодавець) та ТОВ "БОРІВАЖ" (Орендар) укладено Договір №02/04-18 оренди нерухомого та рухомого майна, за яким Орендодавець, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передає Орендареві, а Орендар приймає у тимчасове володіння та користування об`єкт оренди, визначений у цьому Договорі, на зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Частково задовольняючи позовні вимоги, господарський суд в частині визнання недійсним Протоколу загальних зборів, актів прийому-передачі майна та скасування рішення про державну реєстрацію виходив із того, що відчуження ТОВ "БОРІВАЖ" об`єктів нерухомого та рухомого майна шляхом внесення до статутного капіталу ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" не відповідає критерію розумності та свідчить про безпідставне зменшення активів боржника (за рахунок яких отримувався прибуток у господарській діяльності) без отримання зворотнього, економічно обґрунтованого ефекту.

В свою чергу господарський суд зазначив, що визнання недійсним Протоколу №1-27/09/16 загальних зборів ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" про збільшення статутного капіталу Товариства не вплине на права та обов`язки інших учасників господарських відносин, окрім учасників Товариства та не призведе до ефективного захисту порушених прав кредиторів. З огляду на що, відмовив у визнанні недійним Протоколу №1-27/09/16 загальних зборів ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК".

У зв`язку з тим, що реєстрація права власності на нерухоме майно за ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК відбулась на підставі трьох документів Актів №1, №2 та №3 прийому-передачі майна від 27.09.2016, господарський суд виснував, що належним способом захисту в даному випадку є визнання недійсними Актів прийому-передачі майна боржника із подальшим скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, що призведе до фактичного відновлення становища, що існувало до порушення. Внаслідок чого, господарський суд задовольнив позовні вимоги в частині визнання недійсним Актів прийому-передачі №1, №2 та №3 від 27.09.2016 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647) про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом.

Щодо вимоги про витребування майна господарський суд зауважив, що позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, а тому він є неналежним позивачем в частині позовних вимог щодо витребування у ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" майна, яке було передано від ТОВ "БОРІВАЖ", що є самостійною підставою для відмови в частині позовних вимог (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19), від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19).

Щодо позовної давності суд зазначив, що відповідач-2 не навів доказів наявного спору між ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" та ТОВ "БОРІВАЖ", починаючи з 27.09.2016 за спірними Актами, тому суд не погодився із позицією ТОВ "Агротермінал Логістік", що позивач повинен був дізнатись про порушене право 27.09.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про існування оскаржуваного протоколу, актів приймання-передачі та рішення про державну реєстрацію.

Господарський суд констатував, що за наявності державної реєстрації права власності за ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" об`єкта нерухомого майна, позивач міг довідатися про можливе порушення його прав. Проте, суд визнав за необхідне наголосити на тому, що позивач не має обов`язку щодо перевірки наявності реєстрації прав власності ТОВ "БОРІВАЖ" та ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" на спірний об`єкт нерухомого майна.

Отже, лише після відкриття 24.04.2023 провадження у справі про банкрутство ТОВ "Боріваж", визнання грошових вимог ПрАТ "СК "Інгосстрах" та набуття ПрАТ СК ІНГОССТРАХ статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності, позивач достеменно довідався про порушення свого права (як кредитора) через наявність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ "Агротермінал Логістік" щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом та отримав можливість звернутись з відповідною позовною заявою до суду.

Враховуючи викладене, господарський суд відмовив у задоволенні заяви ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів лише частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути вочевидь неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватись учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, які передбачають, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне виконання (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредиторів. Зазначений висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі 910/8357/18.

Колегія суддів зазначає, що застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має свою специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір, ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Вказані висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі 904/7905/16.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновок, викладений у постанові КГС у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі 904/7905/16).

Позивач посилається на те, що ТОВ БОРІВАЖ за обставини існування простроченої заборгованості перед ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ", яка перевищувала розмір відчужуваних активів, здійснило безоплатне відчуження об`єкту нерухомого майна та рухомого майна на користь іншої особи.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності якомога справедливе задоволення вимог кредиторів.

Кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених ЦК України, КУзПБ та інших законів у межах справи про банкрутство, і таке звернення є належним способом захисту, що гарантує можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок чого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам. Такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство.

Оскільки позивач є кредитором у справі про банкрутство ТОВ БОРІВАЖ, а його легітимною ціллю у справі про банкрутство є максимально можливе задоволення грошових вимог за рахунок майна боржника, він вправі оскаржити правочини боржника, які вважає фраудаторними, посилаючись на загальні (передбачені цивільним законодавством) чи спеціальні підстави для визнання правочинів недійсними, які визначені ст. 42 КУзПБ. Означеною нормою закріплено право кредитора оскаржити правочини боржника у межах справи про банкрутство, тому ствердження відповідача-1 про наявність права на оскарження правочинів боржника лише у розпорядника майна (ч.9 ст. 44 КУзПБ) не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Оскільки від розміру ліквідаційної маси боржника залежить розмір задоволених вимог кредиторів у справі про банкрутство, законодавець надав право кредиторам оспорювати правочини боржника, які мають ознаки фраудаторності, тобто вчинені на шкоду кредиторам.

Матеріалами справи підтверджено, що 27.09.2016 відповідно до протоколу №1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК збільшено статутний капітал ТОВ "Агротермінал Логістік" за рахунок додаткових внесків до статутного капіталу ТОВ "Агротермінал Логістік", зокрема, у вигляді належного ТОВ "БОРІВАЖ" на праві власності нерухомого майна вартістю 221 655 077, 59 грн., а саме: морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом, розташований за адресою Одеська обл., Лиманський р., сщ/рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5.

27.09.2016 на підставі Акту прийому-передачі № 1, Акту прийому-передачі № 2, Акту прийому-передачі № 3 відповідно до протоколу №1-27/09/16 Загальних зборів ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК від 27.09.2016 ТОВ БОРІВАЖ, в особі директора ОСОБА_1 передало, а ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК, в особі директора ОСОБА_2 прийняло належне ТОВ БОРІВАЖ майно в якості внеску до статутного капіталу ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТИК.

В подальшому, 27.09.2016 проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647) Номер запису про право власності/довірчої власності: 16602415 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27, розташований за адресою Одеська обл., Лиманський р., сщ/рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5.

Позивач зазначає, що вибуття майна до статутного фонду ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" призвело до значного зменшення основних активів ТОВ "БОРІВАЖ".

На дату вибуття об`єкту нерухомого та рухомого майна із власності ТОВ БОРІВАЖ, останнє мало непогашену кредиторську заборгованість перед ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" на підставі права зворотної вимоги (регресу) у розмірі 297 890 346, 29 грн.

Згідно інформації з Протоколу №1-27/09/16 від 27.09.2016 загальних зборів учасників ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" вбачається, що вартість нерухомого майна ТОВ "БОРІВАЖ", яке передано до статутного капіталу ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" становить 221 655 077, 59 грн., вартість рухомого майна (транспортних засобів) - 326 274, 32 грн. та вартість іншого рухомого майна - 2 138 176, 09 грн.

Відповідно до висновку експерта №857 за результатами проведення судової економічної експертизи за матеріалами господарської справи №904/1926/23 (904/3646/24) від 30.01.2025 станом на дату укладення оспорюваного правочину ТОВ БОРІВАЖ перебував у стані надкритичної неплатоспроможності, що відповідає фінансовому стану потенційного банкрутства. Також експерт дійшов висновку, що наявність економічної мети для ТОВ БОРІВАЖ при укладенні та виконанні оспорюваних правочинів документально не підтверджується.

Окрім цього, слід зазначити, що в матеріалах справи наявні докази того, що на дату укладення спірного правочину 26.09.2016 у ТОВ «Боріваж» уже була кредитна заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № КБ-488Д від 27.05.2011; за кредитним договором № Б045Г/С від 04.02.2010 та за кредитним договором № КД № Б043Г/С від 26.08.2008.

Таким чином, внесення майна до статутного капіталу третьої особи відбувалося за наявності заборгованості як перед ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ», так і перед іншими кредиторами, зокрема АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що станом на 27.09.2016 у ТОВ «БОРІВАЖ» був відсутній борг перед ПрАТ «СК «Інгосстрах».

При цьому та обставина, що кінцевий термін погашення боргу перед ПрАТ «СК «Інгосстрах» було встановлено до 31.08.2019, не спростовує самого факту наявності боргу.

В свою чергу, ТОВ БОРІВАЖ не подано доказів, які б свідчили, що на час відчуження майна у 2016 році боржник мав достатні активи для розрахунків з кредиторами, зокрема, і з позивачем.

Відповідачами також не доведено доказами тієї обставини, що, здійснивши відчуження нерухомого та рухомого майна, ТОВ БОРІВАЖ отримав будь-які доходи від участі в ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК.

Визначальним критерієм недійсності правочину є негативні наслідки виконання боржником майнових зобов`язань перед іншими особами, що призвели до зменшення його активів (приховування майна) та неплатоспроможності.

Зважаючи на дату відчуження спірного майна, передачу його до статутного капіталу іншої юридичної особи, подальшу передачу цього майна в оренду ТОВ "БОРІВАЖ", господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що фактично ТОВ БОРІВАЖ не отримало економічної вигоди від даного правочину, здійснило відчуження майна боржника, не маючи розумної ділової мети, передаючи нерухоме майно іншій особі, фактично позбавило себе основного активу, який міг ефективно використовуватись у підприємницькій діяльності, а у випадку неоплатності мав бути використаний для погашення вимог перед кредиторами.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Для класифікації правочину як фраудаторного має значення фактична участь боржника у ньому як одного з учасників вольових дій, спрямованих на виведення майна боржника з метою незадоволення вимог одного або декількох його кредиторів у легальній судовій процедурі.

Інститут визнання недійсними фраудаторних правочинів у справах про банкрутство спрямований на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи на те, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоб юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник повинен усвідомлювати необхідність повного виконання свого обов`язку перед кредиторами.

Як зазначив Верховний Суд при розгляді аналогічних спорів, саме у сфері підприємницької діяльності, допоки суд не встановив правомірного інтересу боржника при укладенні правочину, а також відсутність зв`язку між укладенням правочину та уникненням відповідальності перед кредиторами за виконання зобов`язань, не можна стверджувати про відсутність ознак фраудаторності договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2022 у справі № 904/624/19).

Учасники цивільних правовідносин, якими є сторони спірного договору, також повинні керуватись загальними засадами цивільного законодавства, визначеними ст. 3 Цивільного кодексу України, серед яких - добросовісність та розумність.

Правочин не відповідає критеріям розумності, не має на меті добросовісне виконання зобов`язань, якщо його укладено боржником за недостатності коштів для виконання вимог власних кредиторів та перебування в стані надкритичної неплатоспроможності.

Добросовісність та розумність як принципи цивільного обороту (ст.3 ЦК України) мають бути в основі дій/бездіяльності всіх учасників обороту. При цьому діяльність у підприємницькій сфері повинна, за загальним правилом, спрямовуватись на отримання правомірного прибутку учасниками господарських відносин. Усі учасники господарських відносин зобов`язані ухилятись від вчинення дій, що очевидно спрямовані на іншу мету, зокрема виведення активів вже неплатоспроможного учасника господарського обороту.

Цивільно-правовий договір не може використовуватись учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що Позивачем подано вірогідні докази в підтвердження того, що при укладенні правочину від 27.09.2016 його сторони діяли недобросовісно та нерозумно, позбавляючи ТОВ БОРІВАЖ об`єкту нерухомості значної площі та рухомого майна і отримуючи натомість корпоративні права, від яких не отримувався дохід. Також доказів отримання ТОВ "БОРІВАЖ" дивідендів від корпоративних прав сторонами до матеріалів справи не надано.

Також викладені обставини підтверджується укладеним Договором оренди майна між ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" та ТОВ "БОРІВАЖ", за змістом якого Орендар повинен сплачувати орендну плату в розмірі 80 500,00 грн. щомісяця.

Тобто, окрім відчуження нерухомого та рухомого майна в загальному розмірі 224 129 528, 00 грн., у ТОВ "БОРІВАЖ" виникло додаткове грошове зобов`язання зі сплати орендної плати за користування відчуженим майном.

Із цього приводу слід зауважити, що добросовісність та розумність як принципи цивільного обороту (ст. 3 ЦК України) мають лежати в основі дій/бездіяльності всіх учасників обороту. При цьому діяльність у підприємницькій сфері має бути, за загальним правилом, спрямована на отримання правомірного прибутку учасниками господарських відносин. Усі учасники господарських відносин повинні ухилятися від здійснення дій, що очевидно спрямовані на іншу мету, зокрема, виведення активів вже неплатоспроможного учасника господарського обороту. Таке виведення активів може здійснюватися шляхом безпосереднього очевидно нееквівалентного продажу/обміну майна особи, при якому здійснюється несправедливе зменшення майна особи як основи господарювання, так і шляхом набуття обов`язків шляхом укладення договору поруки за боргами третіх осіб, які є формально самостійними учасниками господарського обороту.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2024 у справі №904/3153/22 (904/5022/22).

Отже, такі дії ТОВ БОРІВАЖ свідчать про недобросовісність поведінки боржника по відношенню до кредитора, так як вчинення боржником правочину, направленого на безоплатну передачу такого нерухомого та рухомого майна іншій особі, жодним чином не направлене на отримання ним прибутку, який міг би бути спрямований на виконання зобов`язань перед кредитором, а такі дії боржника не є економічно обґрунтованими та фактично позбавлені економічного змісту.

Враховуючи викладене, колегія суддів виснує про те, що відчуження ТОВ "БОРІВАЖ" об`єктів нерухомого та рухомого майна шляхом внесення до статутного капіталу ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" не відповідає критерію розумності та свідчить про безпідставне зменшення активів боржника (за рахунок яких отримувався прибуток у господарській діяльності) без отримання зворотнього, економічно обґрунтованого ефекту.

Можливість реалізації наявного у боржника нерухомого майна, з метою задоволення вимог кредиторів, підвищує рівень цінності нерухомості, як активу, для боржника у силу сталості ринку нерухомості та відносно повільного зносу нерухомості, як активу. Такий підхід визначає необхідність прискіпливої уваги учасників провадження у справі про банкрутство та суду до реалізації боржником власної нерухомості з точки зору фраудаторності такого правочину.

Окремо слід зазначити, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Водночас питання належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після встановлення фактичних обставин справи, а також після з`ясування того, чи існує у позивача право або законний інтерес та чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем (близька за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 у справі № 922/2529/19, від 19.06.2024 у справі № 740/3262/20).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду від 05.03.2025 у справі №904/2319/22.

Визнання недійсним Протоколу №1-27/09/16 загальних зборів ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" про збільшення статутного капіталу Товариства не вплине на права та обов`язки інших учасників господарських відносин, окрім учасників Товариства та не призведе до ефективного захисту порушених прав кредиторів.

Враховуючи викладене, господарський суд правильно відмовив у визнанні недійним Протоколу №1-27/09/16 загальних зборів ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі у редакції, чинній із 16.01.2020) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (частина перша статті 3 вказаного Закону).

У зв`язку з тим, що реєстрація права власності на нерухоме майно за ТОВ АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК відбулась на підставі трьох документів Актів №1, №2 та №3 прийому-передачі майна від 27.09.2016, колегія суддів вважає, що належним способом захисту в даному випадку є визнання недійсними Актів прийому-передачі майна боржника із подальшим скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, що призведе до фактичного відновлення становища, що існувало до порушення.

Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених обставин у даній справі, відповідають принципу справедливості та забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним Актів прийому-передачі №1, №2 та №3 від 27.09.2016 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647) про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів з причалом.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення господарським судом вимог ч. 4 ст. 80 ГПК України в частині безпідставного прийняття до уваги та надання оцінки висновку експерта № 857, долученому до матеріалів справи після проведення підготовчого засідання (08.01.2025).

05.02.2025 ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» подало до суду письмові пояснення, до яких додано Висновок експерта №857 за результатами проведення судової економічної за матеріалами господарської справи №904/1926/23 (904/3646/24), яка складена тільки 30.01.2025. ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» у письмових поясненнях навів причини пропуску строку на подання доказів, які, на думку ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ», є поважними та просив суд поновити строк на подання доказів та долучити докази до матеріалів справи.

Відповідно до ч.8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В обґрунтування поданого клопотання ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" зазначив, що висновок експерта No857 за результатами проведення судової економічної експертизи за матеріалами господарської справи №904/1926/23 (904/3646/24) складено тільки 30.01.2025, тобто після закриття підготовчого провадження у справі №904/1926/23 (904/3646/24). Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся із клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку, поновлення позивачу строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 5 і ч. 6 ст. 119 ГПК України вбачається, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що відповідний доказ по справі створено лише 30.01.2025 (після закінчення строку на подання доказів позивачем), господарський суд з метою повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи підставно задовольнив клопотання позивача ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" та визнав поважними причини пропуску позивачем строку на подання доказів, поновив позивачу строк та долучив висновок експерта №857 за результатами проведення судової економічної до матеріалів справи.

Таким чином, ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» у відповідності до ст. 80 ГПК України просило поновити строк на подання доказів у справі, а суд, відповідно, проаналізував наведені ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» причини пропуску строку на подання доказів, визнав такі причини поважними та поновив строк.

Також слід зазначити, що висновок експерта № 857 за результатами проведення судової економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 904/1926/23 (904/3646/24) від 30.01.2025 не є основним доказом у справі. Відсутність економічної мети для ТОВ «БОРІВАЖ» при укладенні та виконанні оспорюваних правочинів доказується іншими доказами у справі, а висновок експерта лише додатково підтвердив їх.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції підмінив одну підставу позову, передбачену ст. 42 КУзПБ, іншою, яка передбачена ст. 215 Цивільного кодексу України, очевидно розуміючи, що застосування ст. 42 КУзПБ у цій справі є неможливим.

Відповідно до п. 46, 51.3. постанови Верховного Суду від 29.10.2024 по справі 921/672/21 (921/53/23) відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості визнання недійсним правочину боржника, спрямованого на уникнення звернення стягнення на його майно, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом, а відповідний спосіб захисту гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав.

У постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №704/1410/18 вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

У постанові Верховного Сулу від 05.04.2023 у справі № 523/17429/20 зазначено, що необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів.

Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) зроблено висновок, що: "позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України".

Таким чином, в порядку передбаченому ст. 42 КУзПБ можуть бути визнані за спеціальними підставами окремі правочини боржника, що не виключає можливості визнання недійсними правочинів боржника також відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, оскільки тільки в межах провадження у справі про банкрутство законодавець визначив підсудність суду справ про визнання недійсними правочинів боржника, не обмежуючи підстав, за якими заявляються вимоги про визнання недійсним правочину (п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Колегія суддів констатує, що ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на загальні підстави для визнання недійсними правочинів, передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України, а не на спеціальні підстави для визнання недійсним правочину, передбачені ст. 42 КУзПБ. Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК України.

З огляду що, доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції підмінив одну підставу позову, передбачену ст. 42 КУзПБ, іншою, яка передбачена ст. 215 Цивільного кодексу України, не відповідають як змісту позовної заяви, так і мотивам оскаржуваного рішення.

Звертаючись з позовом в частині витребування у ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" на користь ТОВ "БОРІВАЖ" майна, ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" зазначає, що даний позов кредитора ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" у справі про банкрутство насправді є позовом боржника, тобто похідним позовом (в розумінні п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України). Проте, слід зазначити, що право кредитора на подання такого похідного позову про витребування майна на користь боржника не передбачене нормами Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства.

Із вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння за правилами як статті 387, так і статті 388 ЦК України, може звертатися лише особа, яка є власником майна, чи належним його володільцем.

Таким чином, не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого, в цьому разі боржника (див. близький за змістом висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц).

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, а тому він є неналежним позивачем в частині позовних вимог щодо витребування у ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" майна, яке було передано від ТОВ "БОРІВАЖ", що є самостійною підставою для відмови в частині позовних вимог (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19), від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19).

Враховуючи викладене, господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що позивач не довів порушення його права чи безпосереднього законного інтересу, а тому він є неналежним позивачем в межах розгляду позовних вимог в частині витребування у ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" майна, яке було передано від ТОВ "БОРІВАЖ".

Враховуючи викладене, господарський суд підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ПрАТ "СК "ІНГОССТРАХ" в частині витребування у ТОВ "АГРОТЕРМІНАЛ ЛОГІСТІК" майна, яке було передано від ТОВ "БОРІВАЖ".

Щодо позовної давності.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" подано дві заяви б/н від 29.10.2024 та 03.03.2025 про застосування наслідків спливу строків позовної давності, які мотивовані тим, що оскаржуваний Протокол №1-27/09/16 від 27.09.2016 загальних зборів учасників ТОВ «Агротермінал Логістік», акти прийому передачі №№ 1, 2, 3 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вчинені 27.09.2016, а позовну заяву подано позивачем 16.08.2024 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності для звернення до суду з метою захисту свого порушеного права.

При цьому Апелянт зауважив, що позивач міг раніше (до 16.08.2024) та зобов`язаний був знати про стан своїх майнових прав, з огляду на відкритість доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тож, позивач ще з 27.09.2016 міг дізнатися про прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та передачу морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом у власність ТОВ «Агротермінал Логістік» шляхом несення його до статутного капіталу підприємства.

Більше того, позивач у своїй позовній заяві самостійно підтвердив, що про існування оскаржуваного протоколу, актів приймання-передачі та рішення про державну реєстрацію він дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, реєстраційна дія щодо передачі нерухомого об`єкту до статутного капіталу ТОВ «Агротермінал Логістік» була зареєстрована в реєстрі та перебувала в загальному доступі з дати її вчинення, що не перешкоджало позивачу можливості дізнатись про неї, з дати її вчинення.

Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) Цивільним кодексом України визначено як позовну давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), перебіг якої відповідно до частини 1 статті 261 зазначеного Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за змістом яких особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

У розумінні положень статті 261 Цивільного кодексу України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінге та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У п. 45-47 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 зазначено: Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічний правовий висновок викладений й у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16.

Згідно з положеннями частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа «довідалася» або «могла довідатися» про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом наведеного законодавчого положення для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки «безпосередня обізнаність особи про порушення її прав», а й «об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав». Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливою є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 908/3168/21, від 14.03.2023 у справі № 922/3013/19, від 12.07.2022 у справі № 1.380.2019.002610, 17.02.2021 у справі № 926/2260/19, від 24.04.2018 у справі № 902/538/14.

Тобто, суд повинен з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла довідатися (мала можливість довідатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Якщо встановити день, коли особа довідалася про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала би змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15584/16, від 13.09.2022 у справі №925/461/21.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав, а також про те, що доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо, через те, що саме позивач повинен довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, тоді як відповідач- що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначене є наслідком дії загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, котрі є підставами її вимог і заперечень.

При цьому, обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, випливає із загального правила, викладеного у статті 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, за загальним правилом суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12 (пункт 71), від 16.06.2020 у справі №372/266/15-ц (пункт 51), від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (пункт 57), від 18.01.2023 у справі №488/2807/17 (пункт 129), від 14.06.2023 у справі №755/13805/16-ц (пункт 53)).

Отже, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Наведений висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №911/3680/17, від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, від 21.08.2019 y справі №911/3681/17, від 07.08.2019 у справі №2004/1979/12, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та Верховного Суду від 17.01.2024 по справі №918/195/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. В цій же постанові, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права раніше.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.03.2024 у справі №914/106/22, від 06.12.2023 у справі №911/1/20.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" (ідентифікаційний код 39296647), Номер запису про право власності/довірчої власності: 16602415, про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27, розташований за адресою Одеська обл., Лиманський р., сщ/рада Новобілярська, комплекс будівель та споруд №5, що проведена державним реєстратором приватний нотаріус Крючкова Тамара Віталіївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область 27.09.2016 o 15:02:31.

Водночас доступ до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, забезпечено ще з 06.10.2015 з набранням чинності Постанови КМУ №786 від 30.09.2015 "Деякі питання надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження", якою було унормовано порядок загального доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відтак інформація є публічною та загальнодоступною, що надає змогу будь-якій зацікавленій особі висловити свою незгоду чи оскаржити дії.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" (в редакції чинній станом на 01.01.2016) інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний вебсайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі державним реєстратором.

Зазначені положення Закону залишаються чинними і на час звернення позивача з позовом у даній справі та на час її розгляду.

Отже, з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру, позивач, який має безпосередній доступ до відомостей з реєстру, мав можливість довідатись та опрацювати таку інформацію.

Таким чином, з 27.09.2016 позивач мав можливість отримати інформацію з Державного реєстру та довідатись про передачу морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом у власність ТОВ «Агротермінал Логістік» шляхом несення його до статутного капіталу підприємства.

Більш того, в межах справи №904/1926/23(904/3646/24) позивачем не надано жодних доказів, з якого саме моменту йому став відомий факт порушення його прав, як і доказів того, що він не міг довідатися про порушення його прав раніше, зокрема, доказів неможливості його доступу до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та наявності обставин за яких, він не міг не знати про оспорювану реєстраційну дію, скасовану судом першої інстанції, оскаржуваним рішенням.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 914/106/22 наведені наступні висновки щодо застосування норм права:

« 5.45. При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16, від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц та постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 911/1014/20, від 07.06.2023 у справі № 927/432/19.

5.46. Наведене правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

5.51. Крім того, апеляційний господарський суд обґрунтовано зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є публічною, а відомості з Державного реєстру речових прав є відкритими і доступними. Водночас Міністерство юстиції України забезпечує створення та функціонування Державного реєстру речових прав та є його держателем. Таким чином, апеляційний господарський суд врахував, що наведені обставини також свідчать про об`єктивну можливість позивача бути обізнаним щодо факту порушення його прав.

5.52. Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що Міністерство юстиції України як орган, уповноважений управляти відповідним державним майном, мало фактичну і юридичну можливість отримувати інформацію про об`єкти права державної власності, які перебували у володінні і користуванні підприємств системи виконання покарань, а тому могло знати про спір щодо об`єкта нерухомості, вимогу про віндикацію якого заявлено в цій справі.».

Крім того, додатковим доказом того, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» було достеменно відомо про відчуження комплексу свідчать такі обставини.

Відповідно до протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Агротермінал Логістік» №1-27/09/16 від 27.09.2016 (т. 1 а.с. 30-31), рішення щодо збільшення статутного капіталу за рахунок майнового внеску було прийняте учасником ТОВ «Боріваж» (99%) та гр. України ОСОБА_3 (1%), який в свою чергу був учасником ПрАТ «СК «Інгосстрах», що підтверджується структурою власності ПрАТ «СК «Інгосстрах» з сайту Позивача.

Відтак, про факт передачі морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом у власність ТОВ «Агротермінал Логістік» шляхом внесення його до статутного капіталу підприємства позивач не міг не знати, маючи на той час засновника, який був одночасно й керівником ТОВ «Агротермінал Логістік» та вільний доступ до інформації в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тож, судом безпідставно залишено поза увагою той факт, що позивачу як не з відкритих джерел, так через пов`язану особу було достеменно відомо з 27.09.2016 про оскаржувані правочини, у зв`язку з чим він мав право звернутися до суду із позовом про визнання цих правочинів недійсними не пізніше 28.09.2019, однак із таким позовом він звернувся лише у 2024 році, тобто із значним пропуском строку позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/2960/17 наведені наступні висновки щодо застосування норм права:

«Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14).

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу. Тож, при дослідженні питання пропуску позовної давності в спорі слід з`ясовувати, коли про порушення своїх прав довідався або міг довідатися боржник в особі уповноваженого органу.

Отже, при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325"б").

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.».

У постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 922/1362/17 наведені наступні висновки щодо застосування норм права:

« 140. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

141. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 Цивільного кодексу України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

142. Відповідно до частини восьмої статті 261 Цивільного кодексу України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

143. Відхід від наведеної позиції щодо правил визначення початку перебігу позовної давності у спорах у справах про банкрутство при зверненні боржника/арбітражного керуючого до суду з вимогами про захист цивільного права або інтересу боржника означав би не передбачене законом, а тому безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням одночасно боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.

144. Тому визначення початку перебігу строку позовної давності з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, не відповідає наведеним правилам застосування норми матеріального права.

145. Наведені висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №10/5026/995/2012.

146. Слід також звернути увагу на те, для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином. Суд звертається до правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 14.03.2018 у справі № 464/5089/15, у пункті 6.25 постанови від 04.04.2019 у справі № 910/15456/17, в постановах від 28.05.2019 у справі № 5015/118/11 та від 22.10.2019 у справі № 910/15453/17, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 17.03.2020 у справі №10/5026/995/2012

147. Враховуючи наведене, у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів (подібний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, а також в постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/2960/17).

Верховний Суд у постанові від 06.06.2023 у справі №922/3120/19 зауважив, що порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі №201/9336/22 колегія суддів зазначила, що судам слід звертати увагу на "штучно" створені підстави та з`ясовувати, що перешкоджало здійснити перевірку раніше, аби "штучно" не створити умови для доводів, що позовна давність не пропущена. Власник зобов`язаний опікуватися захистом своїх прав своєчасно.

Відтак, посилання Позивача про те, що лише після відкриття 24.04.2023 провадження у справі про банкрутство ТОВ "Боріваж", визнання грошових вимог Позивача та набуття ним статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності, позивач достеменно довідався про порушення свого права (як кредитора) через наявність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ "Агротермінал Логістік" щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна морський перевантажувально-складський комплекс зернових вантажів, з причалом та отримав можливість звернутись з відповідною позовною заявою до суду і є тими "штучно" створеними доводами, що позовна давність не пропущена.

Таким чином, з огляду на те, що:

- саме позивач повинен довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права;

- презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав;

- при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство;

- у спорі за вимогами боржника (кредитора в інтересах боржника/арбітражного керуючого) про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів (в даному випадку 27.09.2016);

- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є публічною, а відомості з Державного реєстру речових прав є відкритими і доступними;

- з 27.09.2016 позивач мав можливість отримати інформацію з Державного реєстру та довідатись про передачу морського перевантажувально-складського комплексу зернових вантажів з причалом у власність ТОВ «Агротермінал Логістік» шляхом внесення його до статутного капіталу підприємства;

- позивачем не надано жодних доказів, з якого саме моменту йому став відомий факт порушення його прав;

- відповідно до протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Агротермінал Логістік» №1-27/09/16 від 27.09.2016 (т. 1 а.с. 30-31), рішення щодо збільшення статутного капіталу за рахунок майнового внеску було прийняте, зокрема, громадянином України ОСОБА_3 , який в свою чергу був учасником ПрАТ «СК «Інгосстрах»,

колегія суддів приходить до висновку, що доводи Позивача, як і висновок суду першої інстанції про те, що лише після відкриття 24.04.2023 провадження у справі про банкрутство ТОВ "Боріваж", визнання грошових вимог ПрАТ "СК "Інгосстрах" та набуття ПрАТ СК "Інгосстрах" статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності, Позивач достеменно довідався про порушення свого права (як кредитора), є безпідставними та передчасними, оскільки Позивач дізнався та мав можливість дізнатися про порушення своїх прав раніше.

А саме Позивач з 27.09.2016 мав бути обізнаний про оскаржувані правочини, у зв`язку з чим він мав право звернутися до суду із позовом про визнання цих правочинів недійсними не пізніше 28.09.2019, однак із таким позовом він звернувся лише у 2024 році, тобто із значним пропуском строку позовної давності.

З огляду на що, колегія суддів приходить до висновку про пропуск Позивачем у цій справі строку позовної давності.

В той же час, відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові від 14.05.2024 у справі 910/2128/20 (910/16719/21) Верховний Суд зазначив наступне:

« 62. Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними.

63. При вирішенні питання про захист порушеного права у разі пропуску позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує зазначене питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом (аналогічної позиції дотримується Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у постановах від 11.08.2020 в справі № 910/13193/19, від 17.06.2021 у справі № 17-14-01/1494 (925/460/20)).

64. Суд звертає увагу, що до висновку про поважність причин пропуску позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі (аналогічні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19).

65. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

66. Водночас, ЄСПЛ у свої рішеннях неодноразово звертав увагу, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

67. Гнучкість механізму застосування позовної давності означає можливість для суду врахувати різноманітні особливості конкретної справи при визначенні початку, перебігу та закінчення позовної давності (див. постанову судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 916/4644/15).

70. У пункті 10.20 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 сформовано висновок, що вирішуючи питання про поважність причин пропущення позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права. Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропущення позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 ЦК України ("Межі здійснення цивільних прав"), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.».

З огляду на викладене, колегія суддів виснує, що матеріалами справи підтверджена недобросовісна поведінка Відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік", причетного до фраудаторного правочину.

В той же час, колегія суддів вважає, що з боку Позивача також мала місце недобросовісна поведінка, оскільки Позивач (кредитор), маючи боржника із розміром заборгованості у 200 мільйонів гривень, з 2016 по 2024 рік, тобто протягом 7 років і майже 10 місяців, жодного разу не поцікавився ні результатами діяльності боржника, ні загальнодоступною інформацією про боржника, зокрема чи наявне у нього майно та грошові кошти для погашення заборгованості перед кредиторами, як і не звертався із позовними заявами про звернення стягнення наявної заборгованості.

Вказана поведінка Позивача не відповідає поведінці особи, яка зацікавлена у задоволені наявних в неї грошових вимог до боржника у повному обсязі, адже Позивач, як кредитор, мав та повинен був проявити звичайну обачність, цікавитися станом своїх грошових вимог та довідатись про порушення свого права.

В постанові КГС ВС від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 зазначено:

«Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності таких умов:

- особа (позивач) навела поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надала суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України);

- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановив їх існування та дійшов висновку про їх об`єктивний характер і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.

За відсутності будь-якої з наведених умов суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.».

Оскільки, Позивач зазначає, що Боржник відчужив нерухоме майно, щоб уникнути погашення вимог саме перед ПрАТ «СК «Інгосстрах», то право останнього на захист своїх інтересів, як кредитора ТОВ «Боріваж» за угодою про добровільне погашення заборгованості від 31.08.2016, виникло з наступного дня після укладення такої угоди, тобто з 01.09.2016. Тобто, з 01.09.2016 ПрАТ «СК «Інгосстрах» було зобов`язано поводити себе розсудливо та цікавитися майновим станом свого боржника, в тому числі шляхом перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, Позивачем не надано жодних доказів, які б перешкоджали б звернутися до суду в межах позовної давності, для захисту своїх прав, а отже відсутні підстави для захисту інтересів ПрАТ «СК «Інгосстрах».

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Позивач мав можливість дізнатися про порушення своїх прав значно раніше, ніж звернувся з позовною заявою, а саме з 27.09.2016 мав бути обізнаний про оскаржувані правочини, однак із таким позовом звернувся лише у 2024 році, з огляду на що колегія суддів, вирішуючи питання про поважність причин пропущення позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у цьому спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, виходить з їх об`єктивного характеру, тобто відсутності об`єктивної перешкоди для Позивача (кредитора) своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

Доводи Позивача про те, що лише після відкриття 24.04.2023 провадження у справі про банкрутство ТОВ "Боріваж" він достеменно довідався про порушення свого права (як кредитора), є суб`єктивними та не підтверджують поважність причин пропущення позовної давності.

Звідси, колегія суддів не визнає поважними причини пропущення Позивачем позовної давності.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (зокрема ст. 256, 267 ЦК України), висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення в частині задоволення позовних вимог слід скасувати та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі через пропуск строку позовної давності. Решту рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі №904/1926/23 (904/3646/24) слід залишити без змін.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги Відповідача-2 та відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені у зв`язку із подачею апеляційної скарги, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі №904/1926/23 (904/3646/24) задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі №904/1926/23 (904/3646/24) в частині задоволення позовних вимог скасувати.

Прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Решту рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2025 у справі №904/1926/23 (904/3646/24) залишити без змін.

Судові витрати за подання позову покласти на позивача.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янське-Естейт» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротермінал Логістік" 18 168,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана суддями Івановим О.Г., Верхогляд Т.А. 11.03.2026, суддею Парусніковим Ю.Б. (через перебування у відрядженні) 12.03.2026.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков