ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 920/916/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою

відповідальністю «Сумитеплоенерго» - Сечіна С. О.,

Департаменту інфраструктури міста

Сумської міської ради - не з`явився,

Департаменту фінансів, економіки

та інвестицій Сумської міської ради -не з`явився,

Департаменту фінансів

Сумської обласної військової адміністрації -не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» - Коваль Н. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу (із урахуванням нової редакції касаційної скарги) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 (у складі колегії суддів: Кравчук Г. А. (головуючий), Коробенко Г. П., Тарасенко К. В.)

та рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2024 (суддя Джепа Ю. А.)

у справі № 920/916/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради, Департаменту фінансів Сумської обласної військової адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»

про визнання укладеним договору,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго») звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради, Департаменту фінансів Сумської обласної військової адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг») про визнання укладеним договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися відповідним категоріям споживачів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування для відповідної категорії споживачів, підтверджена територіальною комісією з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах та не профінансована з державного бюджету у попередніх періодах (далі - договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах), яка виникла за період з 01.06.2021 по 31.12.2022, між ТОВ «Сумитеплоенерго», Департаментом інфраструктури міста Сумської міської ради, Департаментом фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради, Департаментом фінансів Сумської обласної військової адміністрації, ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у редакції, викладеній у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків є обов`язковим в силу вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», зокрема, статей 1, 4 цього Закону, оскільки праву ТОВ «Сумитеплоенерго» на погашення заборгованості з різниці в тарифах кореспондує обов`язок відповідачів укласти такий договір та здійснити погашення заборгованості у спосіб, встановлений законом. За твердженням позивача, 25.07.2023 він звернувся листом до відповідачів щодо укладення договору про організацію взаєморозрахунків, проте в порушення процедури, встановленої законодавством відповідачі не підписали направлений їм позивачем договір про організацію взаєморозрахунків та не надали письмову мотивовану відмову від його підписання в 3-денний строк.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025, у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у грудні 2025 року ТОВ «Сумитеплоенерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 920/916/23 за касаційною скаргою ТОВ «Сумитеплоенерго» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2024 з підстави, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.02.2026.

ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у відзиві на касаційну скаргу посилається на законність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради, Департамент фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради, Департамент фінансів Сумської обласної військової адміністрації у судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення зазначеним учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, та те, що зазначені учасники справи не зверталися до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, Департаменту фінансів, економіки та інвестицій Сумської міської ради, Департаменту фінансів Сумської обласної військової адміністрації.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ТОВ «Сумитеплоенерго», ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ТОВ «Сумитеплоенерго» є виробником та виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води відповідно до рішень виконавчого комітету Сумської міської ради від 22.11.2022 № 521, від 31.03.2021 № 161 (з відповідними змінами).

При наданні зазначених послуг ТОВ «Сумитеплоенерго» застосовує тарифи, встановлені виконавчим комітетом Сумської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 27.10.2022 «Про застосування тарифів на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано» вирішено з 01.10.2022 застосовувати тарифи на теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води для всіх категорій споживачів на рівні, що застосовувались станом на 24.02.2022.

Зважаючи на те, що зазначеним рішенням вирішено застосовувати тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі, нижчому від економічно обґрунтованих, Територіальна комісія з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, ураховуючи положення статті 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення», вимоги Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 15.09.2021 № 977, узгодила ТОВ «Сумитеплоенерго» обсяг заборгованості з різниці в тарифах, який складає:

- 322 357 568,67 грн за період з 01.06.2021 по 30.06.2022 (протокол засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах від 04.11.2022 № 1, з урахуванням змін, внесених протоколом від 22.03.2023 № 1);

- 91 278 622,45 грн за період з 01.07.2022 по 30.09.2022 (протокол засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах від 16.12.2022 № 4, з урахуванням змін, внесених протоколом від 22.03.2023 № 1);

- 103 957 173,25 грн за період з 01.10.2022 по 31.12.2022 (протокол засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах від 22.03.2023 № 1).

Загальний обсяг узгодженої Територіальною комісією заборгованості з різниці в тарифах за період з 01.06.2021 по 31.12.2022 становить 517 593 364,37 грн.

ТОВ «Сумитеплоенерго» отримало від органу місцевого самоврядування відшкодування різниці між тарифами, встановленими в економічно обґрунтованому розмірі на опалювальний період 2021/2022 років, та такими, які фактично застосовувалися в опалювальному періоді 2021/2022 років, на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води по категорії споживачів «населення» на території Сумської міської територіальної громади за програмою, затвердженою рішенням Сумської міської ради від 26.01.2022 № 2712 - МР (зі змінами), договором від 18.02.2022 № 55-т у розмірі 71 243 960, 38 грн.

Отже, загальний розмір узгодженої Територіальною комісією заборгованості з різниці в тарифах за період з 01.06.2021 по 31.12.2022 після її часткового відшкодування органом місцевого самоврядування складає 436 331 322,39 грн.

Головним розпорядником коштів місцевого бюджету щодо відшкодування різниці в тарифах відповідно до рішення Сумської міської ради від 26.01.2022 № 2704-МР «Про бюджет Сумської міської територіальної громади на 2022 рік» визначено Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради.

Керуючись положеннями пункту 5 Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 № 1403 (далі - Порядок та умови), ТОВ «Сумитеплоенерго» листом від 21.07.2023 № 3381 звернулось до відповідачів як учасників взаєморозрахунків щодо укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, додавши до вказаного листа, зокрема, примірники такого договору.

Відповідачі не надали ТОВ «Сумитеплоенерго» мотивовану письмову відмову в укладенні договору про організацію взаєморозрахунків у строк, встановлений пунктом 8 Порядку та умов.

Зазначені обставини стали підставою для звернення ТОВ «Сумитеплоенерго» до суду з відповідними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог та виходив із того, що укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію не є передбаченим законом обов`язком сторін у справі; відсутня пряма вказівка у законі щодо обов`язковості укладення такого договору між сторонами; договір, який позивач просить визнати укладеним, не укладається на виконання державного замовлення; визнання у спірних правовідносинах договору укладеним фактично може призвести до порушення принципу свободи договору та спонукатиме відповідачів до вчинення дій, які не є обов`язковими для них відповідно до закону.

У поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, ТОВ «Сумитеплоенерго» послалось на відсутність висновку Верховного Суду щодо порядку та умов застосування абзаців 1, 2, 9 статті 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення» та пункту 5 Порядку та умов, якими визначено механізм виконання зобов`язання держави з відшкодування заборгованості з різниці в тарифах, а саме шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків (визнання укладеним якого є предметом позову у даній справі), у системному зв`язку з положеннями статті 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», якою передбачені гарантії Держави Україна щодо компенсації заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію перед теплопостачальними організаціями (зокрема ТОВ «Сумитеплоенерго»), що виникла внаслідок застосування мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію, передбаченого статтею 1 зазначеного Закону, в умовах, коли бюджетний рік (2022 рік, на який статтею 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачена субвенція з Державного бюджету на компенсацію заборгованості з різниці в тарифах) закінчився, а зобов`язання Держави України щодо компенсації заборгованості з різниці в тарифах не виконано ні в 2022 році, ні в наступних роках; а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 187 Господарського кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - ГК України) у правовідносинах, пов`язаних з укладенням договору про організацію взаєморозрахунків, зокрема, щодо обов`язковості (на підставі закону) укладення такого договору та можливості передачі спору на розгляд господарського суду за тих умов, що відповідно до пункту 5 Порядку та умов уповноважені державні органи та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» (відповідачі у даній справі) не можуть відмовити теплопостачальній організації в укладенні такого договору, а отже праву теплопостачальної організації на укладення такого договору кореспондує обов`язок уповноважених осіб укласти такий договір.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу ТОВ «Сумитеплоенерго», виходить із такого.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідачі відмовляються укладати договір про організацію взаєморозрахунків в редакції запропонованій позивачем.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами статті 179 ГК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина 3).

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст (частина 4).

Відповідно до статті 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 ГК України, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 ГК України та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (частина 3 статті 184 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховний Суд у складі Верховного Суду у постанові від 25.05.2018 у справі № 61/341 виснувала, що переддоговірним є спір, який виникає у разі, якщо сторона ухиляється або відмовляється від укладення договору в цілому або не погоджує окремі його умови. При цьому передати переддоговірний спір на вирішення суду можливо лише тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов`язкового для виконання акта планування. В інших випадках спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв`язані зобов`язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору.

Суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме - прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо укладення договору (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 910/15590/17).

У постанові від 01.12.2021 у справі № 46/606 Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 187 ГК України господарські суди розглядають спори про спонукання до укладання договору чи з умов договору у разі, якщо: а) договір укладається за державним замовленням, прийняття якого є обов`язковим для відповідного суб`єкта господарювання (стаття 183 ГК України), або б) існує публічне зобов`язання суб`єкта господарювання (стаття 178, частина 6 статті 179 ГК України), або в) укладався попередній договір, і одна з його сторін ухиляється від укладення основного договору (стаття 182 ГК України), або г) наявна згода обох сторін на розгляд спору.

Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання укладеним договору про організацію розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах.

19.08.2022 набрав чинності Закон України від 29.07.2022 № 2479-IX «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».

Зазначеним Законом введено мораторій на підвищення цін (тарифів) на ринку природного газу та у сфері теплопостачання.

Так, відповідно до частини 1 статті 1 цього Закону протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, забороняється підвищення для всіх категорій споживачів тарифів на послуги:

- з розподілу природного газу;

- теплову енергію (її виробництво, транспортування та постачання) і послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Разом з цим, статтею 2 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» передбачено, що суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною 1 статті 1 цього Закону, компенсується, зокрема, заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств цетралізованого водопостачання і водовідведення».

При цьому частиною 2 статті 3 вказаного Закону передбачено, що кошти отримані з державного бюджету на фінансування гарантій і компенсацій, передбачених частинами 1 - 3 статті 2 цього Закону, за виключенням сум відшкодування витрат, понесених суб`єктами ринку природного газу та у сфері теплопостачання внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій на ремонт пошкоджених виробничих потужностей та інфраструктури, використовуються виключно для розрахунків з Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», Акціонерним товариством «Укртрансгаз» з метою подальшої закупівлі зазначеними суб`єктами природного газу для забезпечення потреб опалювального сезону 2022/2023 років, у тому числі для забезпечення балансування газотранспортної системи України, та для розрахунків з Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

Згідно з статтею 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств цетралізованого водопостачання і водовідведення» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (до такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду) це, зокрема:

- кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», ТОВ «ГК «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 01.06.2021 по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а також за послуги з його розподілу і транспортування;

- заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися відповідним категоріям споживачів та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідним категоріям споживачів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (заборгованість з різниці в тарифах), методика визначення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств цетралізованого водопостачання і водовідведення» передбачено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення, зокрема, кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника «останньої надії», за спожитий природний газ з 01. 06.2021 по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.

Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Постановою Кабінету Міністрів від 20.12.2022 № 1403 затверджено Порядок та умови, пунктом 2 яких передбачено, що відповідно до цих Порядку та умов субвенція спрямовується на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води) (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися відповідним категоріям споживачів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування для відповідної категорії споживачів, підтверджена територіальною комісією з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (далі - територіальна комісія) та не профінансована з державного бюджету у попередніх періодах (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

За рахунок субвенції компенсується різниця в тарифах, що утворилася, зокрема, після 01.06.2021 за відповідними категоріями споживачів (населення, установи і організації, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійні організації, інші споживачі та/або інші підприємства теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідним категоріям споживачів), узгоджена у 2022 році територіальною комісією.

Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах за рахунок та в межах коштів спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені пунктом 11 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, згідно з розподілом, наведеним у додатку 1. Головним розпорядником субвенції є Мінрегіон (пункт 3 Порядку та умов).

Перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості з різниці в тарифах, непогашеної на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (договір про організацію взаєморозрахунків), обсяг якої розраховано теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, що здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення споживачам (суб`єкти господарювання) відповідно до Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 № 977 (Офіційний вісник України, 2021 рік, № 76, ст. 4794), та підтверджено рішенням територіальної комісії (пункт 4 Порядку та умов).

Згідно з пунктом 5 Порядку та умов підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатку 2 цих Порядку та умов.

Пунктом 6 Порядку та умов передбачено, що кількість сторін договору про організацію взаєморозрахунків є необмеженою та визначається за кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості з різниці в тарифах та забезпечить, зокрема, кінцеві розрахунки за зобов`язаннями перед стороною, зазначеною останньою у договорі про організацію взаєморозрахунків: ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», АТ «Укртрансгаз» - у разі наявності кредиторської заборгованості перед відповідним кредитором (або кредиторами).

Учасники розрахунків підписують договори про організацію взаєморозрахунків або повертають їх суб`єкту господарювання разом із вмотивованою письмовою відмовою в їх підписанні у строк, що не перевищує трьох робочих днів з моменту подання таких договорів (пункт 8 Порядку та умов).

Кошти субвенції з державного бюджету, не використані учасниками розрахунків на кінець звітного періоду, перераховуються в останній робочий день такого періоду органами Казначейства до державного бюджету відповідно до статті 57 Бюджетного кодексу України (пункт 15 Порядку та умов).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах у спірних правовідносинах укладається в загальному порядку, на основі вільного волевиявлення сторін, оскільки такий договір не заснований на держаному замовленні та наведені вище норми законодавства не встановлюють обов`язковість укладення такого договору учасниками взаєморозрахунків.

При цьому, здійснивши аналіз положень Порядку та умов, суди попередніх інстанцій правомірно зауважили, що цими Порядком та умовами визначено механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах, саме у 2022 році, та підтверджується, що укладенню договору про організацію взаєморозрахунків повинно передувати виділення таких коштів (субвенції).

Однак, обставин звернення позивача у 2022 році до відповідачів з пропозицією укласти договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах, яка виникла за період з 01.06.2021 по 31.12.2022, судами попередніх інстанцій не встановлено, разом з цим установлено, що законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та «Про Державний бюджет України на 2024 рік» надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах не передбачено.

За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення заявлених ТОВ «Сумитеплоенерго» позовний вимог з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість.

Верховний Суд зауважує, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).

Крім того, в аспекті доводів касаційної скарги, суд касаційної інстанції також звертає увагу скаржника, що у статті 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств цетралізованого водопостачання і водовідведення» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) законодавець визначив, що проведення взаєморозрахунків може здійснюватися як шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості, так і шляхом перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23.04.2024 у справі № 925/636/23, від 07.05.2025 у справі № 920/481/23.

З огляду на зазначене вище, Верховний Суд вважає, що у справі № 920/916/23, що розглядається, відсутні підстави для формування висновків Верховного Суду із зазначених скаржником у касаційній скарзі питань, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не доведено виникнення обов`язку у відповідачів щодо укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах.

Крім того, зі змісту пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України вбачається, що така норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної процесуальної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Верховний Суд у мотивах цієї постанови надав вичерпну відповідь стосовно питань застосування норм матеріального права, які мають значення для правильного вирішення цього спору з огляду на фактичні обставини цієї справи.

Решта доводів касаційної скарги фактично свідчать про намагання скаржника домогтися скасування судових рішень з формальних міркувань, що суперечить положенням частини 2 статті 309 ГПК України.

Ураховуючи наведене, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження під час касаційного перегляду.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 14.11.2024 у справі № 920/916/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко