РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026Справа № 910/6218/25

За позовом Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП"

про визнання недійсним договору в частині, стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Шевчук М.Д.

представники учасників справи:

від позивача: Книш О.М.

від відповідача: Яцук В.П.

В судовому засіданні 17.02.2026 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державна установа "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" (далі - ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України", позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" (далі - ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП", відповідач), у якому просить суд:

1) визнати недійсним п. 1.1 договору від 18.01.2023 № 8-К-23 (зі змінами), укладений між ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" та ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП", в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість;

2) визнати недійсним п. 3.1 договору від 18.01.2023 № 8-К-23 (зі змінами), укладений між ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" та ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП", в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість;

3) стягнути з ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" 6 502 750,00 грн. безпідставно набутих коштів за договором від 18.01.2023 № 8-К-23 (зі змінами).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

26.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечив, зазначив, що відповідач на момент участі у процедурі закупівлі, внаслідок якої був укладений договір від 18.01.2023 № 8-К-23, не був платником ПДВ, а тому не міг включити в ціну договору дану суму. Також вказав, що сума ПДВ не була включена у вартість товару, що є предметом договору від 18.01.2023 № 8-К-23, а тому позивач цю суму не сплачував. Також вказав, що акт ревізії Державної аудиторської служби України не може змінювати, припиняти договірні відносини сторін і зобов`язання, визначені договором. Як вказує відповідач, договір від 18.01.2023 № 8-К-23 укладений із додержанням вимог ст. 203 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними умов даного договору в частині, та повернення коштів.

03.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, а 10.07.2025 - заперечення на відповідь на відзив, у яких сторони вважали доводи одна одної необгрунтованими, наполягали на своїх позиціях по суті справи.

10.07.2025 від ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" надійшло клопотання про витребування доказів, а саме - акту ревізії № 000800-21/4 від 21.05.2025 окремих питань фінансово-господарської діяльності ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" за період з 01.01.2022 по 30.09.2024. У обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що на момент подання відзиву у відповідача не було об`єктивних підстав для подачі вказаного клопотання, а тому просив витребувати вказаний доказ у позивача.

10.09.2025 від ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа ДПС № 25820/6/99-00-04-02-01-06 від 01.09.2025.

Статтею 81 ГПК України передбачено право учасника справи, у разі неможливості самостійно надати докази, подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідне клопотання такого учасника повинно містити вказівку на те: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ або може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно; докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Розглянувши зазначені клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 11.09.2025 відмовив у клопотанні про витребування доказів, оскільки вважав, що обставини, встановлені на підставі витребуваних доказів, не мають значення для правильного вирішення справи у спірних правовідносинах. Цією ж ухвалою задовольнив клопотання про долучення до матеріалів справи листа ДПС № 25820/6/99-00-04-02-01-06 від 01.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2025, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі було закрите, розгляд справи призначено по суті.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2022 між ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" (покупець) та, зокрема, з ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" (постачальник), була укладена рамкова угода № 16-К-2 (далі - рамкова угода), предметом якої є поставка риби (хек, мінтай, сардинела, аргентина, морський окунь, зубатка) замороженої обезголовленої або замороженої обезголовленої патраної (далі - товар).

18.01.2023 між ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" (покупець) та ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" (продавець) був укладений договір № 8-К-23 (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов`язується у 2023 році продати і відвантажити рибу, рибне філе та інше м`ясо риби мороженої (хек, мінтай, сардинела, аргентина, морський окунь, зубатка) замороженої обезголовленої або замороженої обезголовленої патраної в обсязі та асортименті згідно з рознарядками покупця відповідно до його потреби, а покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього договору у загальній сумі 39 016 500,00 грн. (з ПДВ 105,45) (п. 1.1).

Ціна цього договору становить 39 016 500,00 грн., у тому числі ПДВ - 6 502 750,00 грн. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах договору, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару (п. 3.1 договору).

Розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати покупцем за фактом поставки товару протягом 60 банківських днів з дати отримання товару на склад територіального уповноваженого представника покупця у міру надходження бюджетних коштів на підставі належним чином оформлених накладних та рахунків-фактур замовника (пункт 4.1 договору).

Поставка товару здійснюється окремими партіями протягом дії цього договору відповідно до виданих покупцем рознарядок, які покупець вручає представнику продавця. Продавець повинен здійснити поставку товару у повному обсязі включно до 20.04.2023 (п. 5.1 договору).

Продавець здійснює поставку товару на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010), за адресами, що вказані в рознарядках покупця (п. 5.2 договору).

Моментом поставки товару визначається момент передачі товару від представника продавця територіальному уповноваженому представнику покупця (п. 5.7 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 (пункт 11.1).

18.01.2023 сторони підписали додаткову угоду № 1 від 18.01.2023 до договору, якою, зокрема:

- пункт 1.1 договору викладено в такій редакції:

"1.1. Продавець зобов`язується у 2023 році продати і відвантажити ДК 021-2015:15610000-6 Рибу (хек, мінтай, сардинела, аргентина, морський окунь, зубатка) заморожену обезголовлену або заморожену обезголовлену патрану (далі - товар) в обсязі та асортименті згідно з рознарядками покупця відповідно до його потреби, а покупець - забезпечити приймання та оплату товару за цінами, згідно з умовами цього договору:

"3.1. Ціна цього договору становить 39 016 500,00 грн., у тому числі обов`язкові податки та збори. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки на умовах договору, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару".

На виконання умов договору виконавцем поставлено, а замовником прийнято товар без зауважень та заперечень на загальну суму 39 016 500,00 грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 14.02.2023 по 21.02.2023, актами приймання матеріальних цінностей за період з 14.02.2023 по 21.02.2023.

Також, відповідачем виставлено позивачу на оплату рахунки за період з 14.02.2023 по 14.04.2023 на вказану суму.

В подальшому, Державною аудиторською службою України проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України" за період 01.01.2022 по 30.09.2024, за результатами якої складено акт № 000800-21/4 від 20.01.2025, у якому зазначено, що "згідно з листом ДПС від 03.01.2025 № 42/5/99-00-12-01-03-05, за даними інформаційно-комунікаційних систем ДПС - ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" - дата реєстрації платником ПДВ 01.04.2018, період перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2023 по 30.09.2024, платник спрощеної системи оподаткування 3 групи єдиного податку зі ставкою єдиного податку 2 % з 01.04.2022 по 31.07.2023, дата анулювання реєстрації платника спрощеної системи оподаткування 31.07.2023".

Також у висновку вищевказаного акту ревізії зазначено, що оскільки ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" повідомило ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" про перехід на спрощену систему оподаткування 3 групи платника єдиного податку зі ставкою єдиного податку у розмірі 2% доходу, Генеральною дирекцією ДКВС України, в особі начальника Стеценка Ю.В. з ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України", в особі директора Дякуна Р.М., укладено договір від 18.01.2023 № 8-К-2023, із змінами, внесеними додатковою угодою 18.01.2023 № 1, не зменшивши ціну товару (без зміни кількості (обсягу) та якості товару) та, відповідно, загальну суму вартості товару за договором 6 502 750,00 грн. (ПДВ у розмірі 20 % від суми вартості договору 39 016 500,00 грн.), чим порушено ч. 1 ст. 193 ГК України, ч. 1 ст. 526, ст. 629 ЦК України, п. 3.2 договору, із змінами, що призвело до витрат державного бюджету на 6 502 750,00 грн., чим нанесено матеріальну шкоду (збитки) на вказану суму.

14.03.2025 ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" звернулось до відповідача з вимогою від 14.03.2025 про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 6 502 750,00 грн., у відповідь на яку відповідач у листі від 14.04.2025 вказав про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги.

Звертаючись з позовом до суду, позивач наголошує, що до ціни зазначеного договору помилково включено суму ПДВ, незважаючи на перебування відповідача в цей період платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2%, тому відповідач набув грошові кошти в розмірі суми ПДВ, а саме 6 502 750,00 грн. (ПДВ у розмірі 20% від ціни поставленого товару по договору у 2023 році) передбаченому умовами пункту 3.1. договору поза підставою, передбаченою договором, в зв`язку з чим просить визнати недійсними пункти 1.1, 3.1 договору у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість та стягнути 6 502 750,00 грн. безпідставно набутих коштів по договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (частина 2 статті 216 ЦК України).

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до частини п`ятої наведеної статті вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За приписами статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Разом з тим, положеннями статті 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, а саме передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним оспорюваний правочини).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Законодавець установлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Для такого визнання, з огляду на приписи статті 5 ЦК України, суд має застосувати акт цивільного законодавства, чинний на момент укладення договору (аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

У свою чергу підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлює, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (підпункт "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України).

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем товару (замовником послуг). Отже, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23).

Таким чином ціна договору визначається, виходячи з її договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, які регулюються Податковим кодексом України, та не залежить від волі сторін договору.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Як встановлено судом, ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" - дата реєстрації платником ПДВ 01.04.2018, період перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2022 по 31.03.2022 та з 01.08.2023 по 30.09.2024, є платником спрощеної системи оподаткування 3 групи зі ставкою єдиного податку 2% з 01.04.2022 по 31.07.2023, дата анулювання реєстрації платника спрощеної системи оподаткування 31.07.2023. Вказані обставини також підтверджуються листом ДПС України № 25820/6/99-00-04-02-01-06 від 05.09.2025.

Отже, як на момент укладання договору, так і під час періоду постачання товару відповідач не був платником податку на додану вартість.

За наслідками проведення відкритих торгів, між ДУ "Генеральна дирекція ДКВС України" та ТОВ "ЕС ЕНД ЕЙ ГРУП" укладено договір № 8-К-23.

Згідно пункту 1.1 договору, у якому сторонами викладено специфікацію, відповідно до якої загальна сума вартості товару із ПДВ складає 39 016 500,00 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору загальна вартість цього договору становить 39 016 500,00 грн, у тому числі ПДВ - 6 502 750,00 грн. Вартість договору включає в себе ціну самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, ПДВ, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

Разом з тим, 18.01.2023 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою викладено, зокрема пункт 1.1 договору у новій редакції, відповідно до якого, загальна сума вартості товару з податками та зборами, тарою і транспортними витратами складає 39 016 500,00 грн.

Також, сторонами викладено пункт 3.1 договору у новій редакції: загальна вартість цього договору становить 39 016 500,00 грн., у тому числі обов`язкові податки та збори. Вартість договору включає в себе ціну самого товару, його упаковки, маркування, доставки, передачі, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару.

На виконання умов договору виконавцем поставлено, а замовником прийнято товар без зауважень та заперечень на загальну суму 39 016 500,00 грн. товар позивачем оплачено у повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Разом з цим, як вбачається з видаткових накладних, а також виставлених відповідачем рахунків на оплату, первинні документи не містять інформації про включення до ціни товару сум ПДВ.

Отже, з наданих видаткових накладних та рахунків вбачається, що вони містять визначення ціни товару без податку на додану вартість, протилежного позивачем суду не доведено.

Так, при укладенні договору сторонами дійсно було вказано, що вартість товару включає ПДВ, однак, в той же день було укладено додаткову угоду до договору, в якій виключено формулювання про включення ПДВ до ціни, при цьому ціна договору залишилась незмінною у цифровому виразі.

Крім того, як встановлено судом, видаткові накладні за наслідками поставки товару за спірним договором не складались, а відповідачем наголошено, що сума ПДВ до бюджету не сплачувалась, оскільки останній на момент виникнення спірних правовідносинам не мало статусу платника ПДВ.

Також, позивач посилається на акт ревізії №000800-21/4 від 20.01.2025 Державної аудиторської служби України, як на підтвердження включення ПДВ до ціни товару відповідачем.

Втім, слід зазначити, що акт ревізії - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.

При цьому акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.

Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, у тому числі змінювати, припиняти частково або повністю зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними первинними документами (актами виконаних робіт).

До того ж акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

Акт ревізії складався з приводу наявності відповідних порушень підприємства та містить лише думку органу, який його склав, він не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені у акті висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договорів.

Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Встановлені Держаудитслужбою факти щодо господарської діяльності відповідачем підлягають доказуванню позивачем та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими ГПК України. Отже, сам лише акт ревізії Держаудитслужби не є підставою для стягнення з відповідача визначених у вказаному акті сум та не звільняє сторону від процесуального обов`язку доводити свої вимоги іншими належними та допустимими доказами. Аналогічна правова позиція щодо оцінки актів ревізії у подібних правових відносинах викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 26.12.2019 у справі № 908/2711/18.

За вказаних обставин, позов про визнання недійсними пунктів 1.1 та 3.1 договору № 8-К-23 від 18.01.2023 та похідної вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 6 502 750,00 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 28- 36).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи і твердження учасників справи судом не наводяться в даному рішенні як такі, що не спростовують встановлених судом обставин та не можуть вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 березня 2026 року.

Суддя О.В. Котков