УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/20182/23 (911/1606/20)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І.,

представників учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" - Штокало Т.В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп" - не з`явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" - Вегера А.А.,

ОСОБА_1 - не з`явився,

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни - не з`явився,

Виробничого кооперативу "ЖБК "Десна" - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 (колегія суддів у складі: Станік С.Р. - головуючий, Сотніков С.В., Остапенко О.М.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 (суддя Мандичев Д.В.) в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

у справі №910/20182/23(911/1606/20)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: 1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни; 2) Виробничого кооперативу "ЖБК "Десна"

про визнання протиправними дії, скасування рішення нотаріуса та звернення стягнення на предмет іпотеки

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

про визнання відсутнім права за договором іпотеки

в межах справи №910/20182/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вудрест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи

1. На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/20182/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" (далі - ТОВ "Білдінг Сайд"), провадження у якій було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2024, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Вегеру Андрія Анатолійовича.

2. Господарський суд міста Києва постановою від 18.11.2024, між іншим, визнав ТОВ "Білдінг Сайд" банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру у справі №910/20182/23 і призначив ліквідатором боржника арбітражного керуючого Вегеру А.А.

Стислий виклад позовних вимог

3. У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" (далі - ТОВ "ФК "Конкорд Факторинг") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Кредит Груп" (далі - ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп"), ТОВ "Білдінг Сайд" про визнання протиправними дій, скасування рішення нотаріуса та звернення стягнення на предмет іпотеки.

4. Позов мотивовано тим, що позивач набув право вимоги до Виробничого кооперативу "ЖБК "Десна" (далі - ВК "ЖБК "Десна") за кредитним договором №0605/01 на підставі договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №51-debtX_8688 від 28.02.2019, а також право вимоги за договором іпотеки від 05.06.2009 (укладеним між банком та ОСОБА_1 ), що забезпечував виконання зобов`язань за кредитним договором, - на підставі договору відступлення прав за договором іпотеки від 20.11.2019. При цьому, як зазначає позивач, набуття ним прав відбулося після визнання недійсними у судовому порядку договорів від 25.06.2014 та 26.06.2014, укладених Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (далі - ПАТ "КБ "Актив-Банк", банк) з ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп" щодо відступлення прав за кредитним та іпотечним договорами.

5. Позивач стверджує, що в період розгляду спорів щодо дійсності зазначених договорів та до моменту набуття позивачем прав вимоги, за волевиявленням ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп" було ініційовано припинення іпотечного обтяження, внаслідок чого 12.03.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. прийнято рішення (індексний №19961187) про припинення обтяження іпотекою земельної ділянки (кадастровий номер :01:174:0490), яка була предметом іпотеки. Позивач зауважує, що надалі вказана земельна ділянка була відчужена, поділена на п`ять земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:5101- 5105 та введена у цивільний обіг; на час звернення з позовом новоутворені земельні ділянки перебували у власності ТОВ "Білдінг Сайд".

6. Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.06.2020 відкрито провадження у справі №911/1606/20 за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозову Світлану Володимирівну; ВК "ЖБК "Десна".

7. Під час розгляду справи позивач подав клопотання про зміну предмета позову (від 28.11.2023) та заяву про уточнення прохальної частини (від 12.01.2024), у яких просив:

- визнати протиправним звернення ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп" із заявою від 12.03.2015 (серія та №098/15) про припинення іпотеки;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Морозової С.В. індексний №19961187 від 12.03.2015;

- визнати позивача іпотекодержателем земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:5101- 5105;

- звернути стягнення на зазначені земельні ділянки, що належать ТОВ "Білдінг Сайд", в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором у визначеному судами розмірі, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах виконавчого провадження із визначенням вартості предмета іпотеки на підставі оцінки на стадії виконання.

8. Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.01.2024 до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_1 .

9. У зв`язку з відкриттям провадження у справі №910/20182/23 про банкрутство ТОВ "Білдінг Сайд", ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2024 матеріали справи №911/1606/20 передано для розгляду до Господарського суду міста Києва в межах зазначеної справи про банкрутство.

10. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2024 справу №910/20182/23(911/1606/20) прийнято до провадження суду для розгляду в межах справи про банкрутство ТОВ "Білдінг Сайд".

11. ТОВ "Білдінг Сайд" просило застосувати наслідки спливу позовної давності до пред`явлених позовних вимог первісного позову.

12. У серпні 2024 року ТОВ "Білдінг Сайд" звернулося до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до ТОВ "ФК "Конкорд Факторинг" про визнання відсутнім права за договором іпотеки.

13. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "КБ "Актив-Банк" відступив позивачу права вимоги за договором іпотеки, якими банк не володів, а публічний паспорт активу за лотом №debtX_8688, придбаним ТОВ "ФК "Конкорд Факторинг", не містить відомостей про включення до складу активу прав вимоги за договором іпотеки від 05.06.2009, укладеним між банком та ОСОБА_1 . Також заявник посилався на те, що відповідно до публічного паспорта активу забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором №0605/01 визначено інше нерухоме майно, розташоване у Київській області (населені пункти Димер та Литвинівка), а не спірні земельні ділянки в місті Ірпінь, а також на різницю між ціною реалізації лота та вартістю спірних земельних ділянок, що, на його переконання, свідчить про відсутність у ТОВ "ФК "Конкорд Факторинг" прав іпотекодержателя.

14. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2024 зустрічну позовну заяву ТОВ "Білдінг Сайд" прийнято до розгляду та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

15. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

16. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 залишено без змін.

17. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що на момент відчуження спірної земельної ділянки відомості про іпотечне обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр) були відсутні, у зв`язку з чим набувач майна набув право власності вільним від незареєстрованих обтяжень. При цьому суд урахував правові висновки Верховного Суду щодо значення відомостей Державного реєстру та захисту добросовісного набувача майна.

18. Одночасно господарський суд першої інстанції зазначив, що вимоги первісного позову про визнання протиправним звернення ТОВ "ФК "Інвест Кредит Груп" із заявою №098/15 від 12.03.2015 про припинення обтяження земельної ділянки та скасування відповідного рішення приватного нотаріуса не є належним та ефективним способом захисту, оскільки їх задоволення саме по собі не призведе до поновлення прав іпотекодержателя, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.06.2021 у справі №922/2416/17. Також господарський суд зазначив, що позовна вимога про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, має похідний характер від позовної вимоги про визнання іпотекодержателем на відповідне нерухоме майно, що задоволенню не підлягає, тому суд дійшов висновку відмовити також у задоволенні похідної позовної вимоги.

19. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд виходив із законодавчо обумовленого похідного характеру іпотеки від основного зобов`язання та зазначив, що відступлення права вимоги за іпотечним договором можливе після відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України "Про іпотеку".

20. Господарський суд першої інстанції також виходив із засад змагальності та правил доказування, передбачених ст.ст. 13, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначивши, що сторони не довели обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень.

21. Апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють зобов`язальні та забезпечувальні правовідносини, зокрема, положення ст.ст. 11, 15, 509, 546, 572, 575, 589 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), ст.ст. 3, 7, 17, 23, 24 Закону України "Про іпотеку", а також ст.ст. 11-12 Закону України "Про заставу", виходячи з похідного характеру іпотеки від основного зобов`язання та умов її припинення.

22. Крім того, апеляційний суд урахував преюдиційні обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, а також наслідки недійсності правочинів, передбачені ст. 216 ЦК України.

23. Разом із цим, апеляційний суд застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 та від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, щодо можливості добросовісного набувача покладатися на відомості Державного реєстру. Виходячи з відсутності на момент відчуження спірного майна запису про іпотечне обтяження та недоведення недобросовісності набувача, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для відновлення іпотеки та звернення стягнення на спірне майно.

24. Крім того, оскільки господарські суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову, то вони також зазначили про відсутність підстав для застосування позовної давності до заявлених вимог.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

25. ТОВ "ФК "Конкорд Факторинг" (далі - скаржник) звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; а в частині зустрічного позову оскаржувані судові рішення залишити без змін.

26. У касаційній скарзі скаржник зазначає обставини, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України - неправильне застосування судами норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

27. За доводами скаржника, господарські суди неправильно застосували приписи ст.ст. 216, 236, 658 ЦК України, не врахувавши правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.12.2019 у справі №462/6489/15-ц, від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 17.01.2020 у справі №31/287-10 та від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, а право вимоги вважається таким, що не вибувало з володіння первісного кредитора.

28. Також скаржник зазначає про неврахування господарськими судами висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 23 Закону України "Про іпотеку", викладених у постановах від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, від 11.12.2024 у справі №521/12780/19, від 03.07.2024 у справі №910/11472/21, від 10.05.2018 у справі №29/5005/6381/2011 та від 31.01.2024 у справі №569/19798/20, а також щодо застосування ст.ст. 3, 4, 17 Закону України "Про іпотеку" та ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що, на думку скаржника, призвело до помилкових висновків щодо відсутності у нього прав іпотекодержателя та добросовісності набувача спірного майна, оскільки необхідно здійснювати оцінку добросовісності набувача майна з урахуванням усіх обставин справи, а не виключно відомостей Державного реєстру.

29. Крім того, скаржник посилається на неврахування господарськими судами висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 75 ГПК України про преюдиційність обставин, викладених у постановах від 05.12.2023 у справі №911/2768/20, від 05.11.2018 у справі №754/12197/16-ц, від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 07.05.2019 у справі №926/3371/17, від 05.12.2018 у справі №2-838/519/15-ц та від 17.10.2023 у справі №910/2120/21.

30. Окремо скаржник вказує на порушення господарськими судами норм процесуального права щодо дослідження та оцінки доказів, зокрема ст.ст. 73, 74, 210 ГПК України, без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.06.2020 у справі №924/233/18, від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 та від 11.12.2024 у справі №521/12780/19.

31. За доводами скаржника, господарські суди попередніх інстанцій безпідставно визнали набувачів спірного нерухомого майна добросовісними, не врахували наявність судового спору щодо договорів відступлення прав вимоги, накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, подальший поділ предмета іпотеки та інші обставини, які, на його думку, свідчать про недобросовісність набувачів.

32. Окрім наведеного, скаржник зазначає, що припинення запису про іпотеку в Державному реєстрі не припиняє саму іпотеку за відсутності передбачених законом підстав, у зв`язку з чим висновки господарських судів про неможливість відновлення прав іпотекодержателя є помилковими.

33. Узагальнюючи наведене, скаржник вважає, що господарські суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, неправильно оцінили надані докази та дійшли помилкових висновків щодо добросовісності набувача спірного майна і відсутності у позивача права іпотекодержателя.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

34. У відзиві на касаційну скаргу ліквідатор ТОВ "Білдінг Сайд" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

35. На думку ліквідатора, ТОВ "Білдінг Сайд" є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, право власності на які набуте внаслідок поділу земельної ділянки площею 21,6601 га та подальшого формування статутного капіталу товариства.

36. У відзиві наголошено, що на момент набуття права власності кінцевим набувачем у Державному реєстрі були відсутні будь-які записи про обтяження земельної ділянки іпотекою, а тому набувач правомірно покладався на відомості Державного реєстру.

37. У відзиві зазначено, що відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.06.2009 на користь ТОВ "ФК "Конкорд Факторинг" є юридично неможливим, оскільки первісний кредитор не мав зареєстрованого права іпотекодержателя на момент такого відступлення. Відповідно, відсутній предмет відступлення.

38. Крім того, у відзиві наведено доводи щодо невключення прав вимоги за спірним іпотечним договором до складу лоту №debtX_8688, реалізованого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що підтверджує відсутність у скаржника статусу іпотекодержателя.

39. З посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 та від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, у відзиві зазначено, що за відсутності запису про іпотеку в Державному реєстрі право іпотеки не може бути поновлене проти добросовісного набувача, а вимоги про звернення стягнення на таке майно не підлягають задоволенню.

40. Також у відзиві заявлено про сплив строку позовної давності для звернення з відповідними вимогами, оскільки перебіг позовної давності розпочався не пізніше 16.12.2015 (дати ухвалення постанови Вищого господарського суду України у справі №910/869/15-г), тоді як позов подано лише у червні 2020 року.

Підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

41. Предметом касаційного перегляду у цій справі, крім іншого, є правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час вирішення первісних позовних вимог про визнання за позивачем статусу іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

42. Перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, а також мотиви, з яких господарські суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні первісного позову, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 302 ГПК України, для передачі справи №910/20182/23(911/1606/20) на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

43. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, відмова у задоволенні первісного позову ґрунтується, зокрема, на висновках про те, що за відсутності запису про іпотеку в Державному реєстрі на момент відчуження спірного майна та набуття його наступними набувачами останні набули право власності вільним від незареєстрованих обтяжень, а тому право іпотеки не може бути реалізоване щодо такого майна.

44. Такі висновки господарські суди попередніх інстанцій прямо мотивували застосуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 та від 15.06.2021 у справі №922/2416/17.

45. Водночас скаржник у касаційній скарзі наполягає на іншому підході до застосування норм матеріального права, зазначаючи, що припинення або відсутність реєстрового запису про іпотеку саме по собі не припиняє іпотеки, а перехід права власності на предмет іпотеки до іншої особи не усуває можливості реалізації прав іпотекодержателя, якщо відсутні підстави припинення іпотеки, прямо визначені законом.

46. Отже, у межах касаційного перегляду у цій справі виникло правове питання, яке має визначальне значення для правильного вирішення спору, а саме: чи може сама лише відсутність у Державному реєстрі запису про іпотеку на момент переходу права власності до третьої особи бути достатньою підставою для висновку про неможливість реалізації іпотеки щодо такого майна, попри приписи ст.ст. 17, 23 Закону України "Про іпотеку" та речову природу іпотеки як способу забезпечення виконання зобов`язання.

47. Саме від вирішення наведеного питання залежить можливість правильного вирішення цієї справи судом касаційної інстанції, оскільки господарські суди попередніх інстанцій визнали вирішальними для відмови у позові відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі та недоведення недобросовісності набувача.

48. Відповідно до ч. 4 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

49. Підставою для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є те, що господарські суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, застосували висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що за відсутності у Державному реєстрі відомостей про обтяження особа, яка добросовісно покладалася на такі відомості, набуває майно вільним від незареєстрованих обтяжень, а отже іпотека не підлягає реалізації щодо такого майна. Саме від цього висновку, застосованого господарськими судами до спірних іпотечних правовідносин, Верховний Суд вважає за необхідне відступити шляхом уточнення.

50. Верховний Суд виходить з того, що у цій справі питання правових наслідків відсутності запису про іпотеку в Державному реєстрі вирішене господарськими судами попередніх інстанцій саме через застосування висновків Великої Палати Верховного Суду у справах №922/3537/17 та №922/2416/17. Відтак надання іншого правового вирішення спору без застосування процесуального механізму, визначеного ст. 302 ГПК України, є неможливим.

51. Оцінюючи питання подібності правовідносин у цій справі та у справах, у яких Великою Палатою Верховного Суду сформульовано наведені вище правові висновки, колегія суддів Верховного Суду (далі - Верховний Суд) враховує підхід, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19.

52. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що подібність правовідносин для цілей процесуального закону має оцінюватися за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями, причому змістовий критерій є основним.

53. Саме з урахуванням цього підходу Верховний Суд виходить з того, що для встановлення подібності правовідносин у цій справі та у справах №922/3537/17 і №922/2416/17 визначальним є змістовий критерій, тобто характер прав та обов`язків сторін і те правове питання, яке підлягає вирішенню, а не лише відмінності окремих фактичних обставин чи способу вибуття майна.

54. У справі, що переглядається, спір виник у зв`язку з вирішенням питання про можливість реалізації прав іпотекодержателя щодо майна, яке після припинення запису про іпотеку було відчужене, поділене та надалі набуте іншими особами.

55. Подібне за своїм змістом правове питання було предметом аналізу Великої Палати Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 та від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, у яких сформульовано висновок щодо значення відомостей Державного реєстру та можливості набувача майна покладатися на такі відомості.

56. Разом з тим у справі №922/2416/17 фактичні обставини дещо відрізнялися, зокрема тим, що предмет іпотеки був реалізований у процедурі банкрутства іпотекодавця. Однак така відмінність стосується конкретного способу відчуження майна, а не самого правового питання, від вирішення якого залежить результат спору.

57. Отже, попри відмінність окремих фактичних обставин, правовідносини у цій справі та у справах №922/3537/17 і №922/2416/17 є подібними саме за змістовим критерієм, оскільки в усіх випадках вирішується одне й те саме питання застосування норм права: чи впливає відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі на чинність і можливість реалізації іпотеки щодо майна, право власності на яке перейшло до іншої особи.

58. Верховний Суд також враховує приписи ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для врахування судами.

59. З огляду на це суд касаційної інстанції не може самостійно відійти від прямо сформульованих правових висновків Великої Палати Верховного Суду; таке відступлення шляхом уточнення відповідно до ч. 4 ст. 302 ГПК України може бути здійснене виключно самою Великою Палатою Верховного Суду.

60. Отже, враховуючи, що: (1) господарські суди попередніх інстанцій вирішили спір саме на підставі правових висновків Великої Палати Верховного Суду; (2) вирішення цієї справи безпосередньо залежить від можливості уточнення або відступлення від зазначених висновків; (3) таке відступлення не може бути здійснене колегією суддів Касаційного господарського суду, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

61. Верховний Суд вважає, що застосований господарськими судами попередніх інстанцій підхід, за яким відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі у поєднанні з висновком про добросовісність набувача виключає можливість реалізації іпотеки, потребує уточнення.

62. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 та від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 виходила з того, що особа, яка добросовісно покладається на відомості Державного реєстру, може набути майно вільним від незареєстрованих обтяжень, а у відповідних спорах підлягає дослідженню добросовісність набувача.

63. Однак Верховний Суд вважає, що застосування категорії "добросовісного набувача", яка використовується передусім у спорах про витребування майна, до спорів щодо існування та реалізації іпотеки потребує уточнення з урахуванням спеціального правового регулювання, оскільки в такому разі постає питання про співвідношення загального підходу, заснованого на довірі до відомостей Державного реєстру, та спеціальних приписів ст.ст. 17, 23 Закону України "Про іпотеку".

64. Зазначене зумовлено тим, що ст.ст. 387- 388 ЦК України регулюють спори про витребування майна із чужого незаконного володіння, тоді як іпотека є речовим способом забезпечення виконання зобов`язання, що має властивість слідування за предметом обтяження.

65. Іпотека за своєю правовою природою забезпечує переважне задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, якщо інше прямо не встановлено законом.

66. Закон України "Про іпотеку" імперативно визначає наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до іншої особи. Зокрема, ст. 23 цього Закону прямо передбачає, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, тобто сам по собі перехід права власності на предмет іпотеки до іншої особи не припиняє іпотеки та не усуває її чинності для набувача.

67. Підстави припинення іпотеки визначені ст. 17 Закону України "Про іпотеку" та не містять такої підстави, як набуття права власності третьою особою за відсутності запису про іпотеку в Державному реєстрі, що свідчить про відсутність у спеціальному законі нормативного зв`язку між самою лише відсутністю реєстрового запису та припиненням іпотеки.

68. Водночас застосований господарськими судами попередніх інстанцій підхід, сформований із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у справах №922/3537/17 та №922/2416/17, фактично призводить до правового результату, за якого іпотека не може бути реалізована не з підстав, передбачених ст. 17 Закону України "Про іпотеку", а через саму лише відсутність запису про неї в Державному реєстрі на момент переходу права власності на майно, тобто до фактичного прирівняння відсутності реєстрації обтяження до припинення іпотеки, хоча спеціальний закон такого наслідку прямо не встановлює.

69. На думку Верховного Суду, такий підхід свідчить про можливу неузгодженість між: (а) спеціальним регулюванням Закону України "Про іпотеку", який прямо визначає випадки припинення іпотеки та наслідки переходу права власності на предмет іпотеки; (б) наслідком застосування підходу, за якого сама лише відсутність запису в Державному реєстрі унеможливлює реалізацію іпотеки, хоча закон прямо не передбачає такої підстави для її припинення.

70. Саме тому виникає потреба у вирішенні питання, чи є достатнім і правомірним застосування у сфері іпотеки підходу, за якого відсутність запису в Державному реєстрі та посилання набувача на довіру до Державного реєстру автоматично виключають можливість реалізації прав іпотекодержателя, попри відсутність у спеціальному законі такої підстави припинення іпотеки.

71. Крім того, застосування такого підходу фактично зумовлює необхідність встановлення судами обставин, пов`язаних із добросовісністю або недобросовісністю набувача майна, хоча у спорах щодо існування та реалізації іпотеки предмет доказування зазвичай охоплює інші юридично значущі обставини, зокрема наявність забезпеченого зобов`язання, чинність іпотеки та підстави її припинення, визначені законом.

72. Отже, перенесення до сфери іпотечних правовідносин підходу, характерного для віндикаційних спорів, фактично змінює межі предмета доказування у таких спорах та зумовлює дослідження обставин, які не випливають безпосередньо з конструкції іпотеки як способу забезпечення виконання зобов`язання.

73. Це питання має системне значення для судової практики, оскільки значна кількість спорів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки пов`язана саме з переходом права власності на майно до інших осіб після зміни реєстраційного стану такого майна.

74. Для правильного вирішення цієї справи Верховний Суд має визначити, чи може відсутність запису про іпотеку в Державному реєстрі на момент набуття майна третьою особою сама по собі унеможливлювати реалізацію іпотеки щодо такого майна, а також чи узгоджується такий підхід із природою іпотеки як речового способу забезпечення виконання зобов`язання та зі спеціальними приписами ст.ст. 17, 23 Закону України "Про іпотеку".

75. За обставин цієї справи наведене питання має безпосереднє значення для вирішення цього спору, оскільки господарські суди попередніх інстанцій визнали вирішальними саме відсутність запису про іпотеку у Державному реєстрі та недоведення недобросовісності набувача.

76. Отже, у цій справі наявна ситуація, за якої застосування чинного підходу, сформульованого у правових висновках Великої Палати Верховного Суду, унеможливлює задоволення вимог іпотекодержателя щодо майна, яке було виведене з-під обтяження реєстраційною дією та надалі введене у цивільний обіг шляхом поділу, перереєстрацій і переходу права власності.

77. З огляду на викладене Верховний Суд вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення питання про відступлення шляхом уточнення правового висновку, викладеного у зазначених постановах Великої Палати Верховного Суду, та формування такого підходу до застосування норм права, який у сфері іпотечних правовідносин забезпечить узгодженість між: (а) принципом публічної достовірності державної реєстрації речових прав та захистом довіри до відомостей реєстру; (б) імперативними приписами спеціального законодавства про іпотеку щодо чинності іпотеки при переході права власності на предмет іпотеки.

78. У зв`язку з цим перед Великою Палатою Верховного Суду постає питання щодо визначення підходу до застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема щодо: 1) значення категорії "добросовісного набувача", передбаченої ст.ст. 387-388 ЦК України, під час вирішення спорів щодо існування та реалізації іпотеки як забезпечувального речового обтяження; 2) правових наслідків переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи у випадку відсутності на момент такого переходу запису про іпотеку у Державному реєстрі; 3) можливості реалізації прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки у ситуації, коли запис про іпотеку був припинений або відсутній у Державному реєстрі, однак іпотека не припинена на підставах, визначених законом.

79. Верховний Суд окремо наголошує, що підставою передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є не саме по собі існування різних підходів у судовій практиці щодо значення відомостей Державного реєстру, а конкретні обставини цієї справи, за яких: (1) господарські суди попередніх інстанцій застосували правові висновки Великої Палати Верховного Суду як визначальні для відмови у позові; (2) без уточнення або відступлення від такого підходу суд касаційної інстанції позбавлений можливості надати інше правове вирішення спору; (3) питання стосується застосування норм права у подібних за змістом іпотечних правовідносинах.

80. Відтак Верховний Суд вважає, що передача справи до Великої Палати Верховного Суду відповідає вимогам ст. 302 ГПК України, а сформульоване питання має значення для забезпечення єдності судової практики у спорах щодо іпотеки в умовах зміни реєстраційного стану майна, його поділу та подальшого введення у цивільний обіг.

81. Єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

82. З урахуванням наведеного справа №910/20182/23(911/1606/20) підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу №910/20182/23(911/1606/20) разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2025 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков