ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3331/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Кочуровської К.О., розглянувши у відкритому засіданні заяву відповідача про зміну порядку виконання рішення у справі

за позовом Одеської міської ради

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ФОКУС+ (код 35767907, м.Одеса, вул. Варненська, 10)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради

про стягнення 79939,47 грн

за участю представників:

від позивача - не прибули

від відповідача - не прибули

від третьої особи - не прибули

від Виконавчого комітету Одеської міської ради - не прибули

встановив:

До суду надійшла позовна заява Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОКУС+ про стягнення 79939,47 грн штрафу на підставі п. 4.7 договору від 20.08.2024 оренди земельної ділянки кадастровий номер :50:004:0025, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ганса Германа (вулиця Миколи Гефта, провулок Петренка), 1/7, загальною площею 0,1056 га, у зв`язку з несвоєчасною сплатою орендної плати за цим договором.

Рішенням від 25.09.2025 позовні вимоги задоволено частково:

- Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФОКУС+ штраф за договором оренди землі від 20.08.2024 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20.08.2024 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 1660, у розмірі 7993,95 гри па користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська (Біржова), буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 26597691) за наступними реквізитами: населений пункт - Одеська міська територіальна громада, отримувач - ГУК в Одеській області/м. Одеса/, код отримувача 3 7607526, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку БА 278 9999 8031 4 15744, код класифікації доходів бюджету - 240603 00, найменування коду класифікації доходів бюджету - Інші надходження.

- Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ФОКУС+ (65065, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи 35767907) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська (Біржова), буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи 26597691) витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 2 422,40 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 гри (па рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради за наступними реквізитами: код 26302537, р/р ПА 198 2017 2034 4290 2130 0003 4995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172). В решті позову - відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 рішення залишено без змін, справу повернуто до Господарського суду Одеської області.

Крім того, додатковою постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 стягнуто з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус +" 500 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

05.01.2026 суд видав наказ на виконання додаткової постанови.

20.02.2026 через підсистему Електронний суд відповідач подав заяву, якою просить:

- Змінити порядок виконання рішення по справі № 916/3331/25 за позовом Одеської міської ради до ТОВ ФОКУС+, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради про стягнення штрафу у розмірі 79939,47грн.

- Визначити новий порядок виконання додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 шляхом стягнення з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фокус+ витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з Виконавчого комітету Одеської Міської Ради у якого є відкриті рахунки в Управлінні ДКСУ у м.Одесі Одеської області.

Згідно з ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З огляду на викладене, суд ухвалою від 23.02.2026 призначив заяву до розгляду в засіданні.

Учасники справи та Виконавчий комітет Одеської міської ради отримали ухвалу в своїх електронних кабінетах, що підтверджується довідками від 23.02.2026 та квитанцією №6200525 від 05.03.2026.

Позивач подав заяву, якою просить відмовити в задоволенні заяви відповідача, посилаючись на те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не був стороною у справі і до нього не було заявлено жодних вимог. Крім того, позивач посилається, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затв. постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, передбачено, що уповноваженим органом з виконання рішень про стягнення коштів з бюджетних установ, до яких відносяться, зокрема, і органи місцевого самоврядування, є виключно Державна казначейська служба.

І до того ж, позивач зазначає, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є не єдиним розпорядником бюджетних коштів.

Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши заяву відповідача, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

05.01.2026 суд видав в електронній формі наказ у справі про стягнення з Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площа Думська (Біржова), буд. 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 26597691) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фокус + (65065, м. Одеса, вул. Варненська, буд. 10, ідентифікаційний код юридичної особи: 35767907) 500грн витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідач зазначає, що наказ було направлено на виконання до Управління державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області.

Листом від 28.01.2026 № 02-12-06/268 Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області у справі № 916/3331/25 повідомило відповідача, що казначейство не є органом виконавчої служби і тому не виконує накази в електронній формі, а також зазначено, що п. 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затв. постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, передбачено, що стягувачі звертаються до органу казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), але Одеська міська рада не має відкритих рахунків в казначействі.

З огляду на викладене казначейство повідомило, що є стала судова практика про зміну способу виконання рішення шляхом стягнення коштів з Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Також суд враховує, що ч. 2 п. 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників передбачено, що якщо боржник обслуговується централізованою бухгалтерією, зазначені документи подаються до органу Казначейства, в якому відкрито рахунки відповідної бюджетної установи, при якій створена така централізована бухгалтерія (далі - централізоване обслуговування боржника).

Відповідач 03.02.2026 звернувся з заявою до Одеської міської ради про добровільне виконання рішення, у відповідь на яку, листом від 17.02.2026 № 424вих Юридичний департамент Одеської міської ради повідомив, що наказ має бути виконаний відповідно до п. 3 Порядку № 845.

Згідно з п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Суд враховує, що згідно з п.п. 3 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затв. постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

В даній справі боржником не є державний орган і рішення не виконується згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, тому казначейство має повернути наказ без виконання, оскільки Одеська міська рада не має рахунків в казначействі.

Згідно зі ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 327 ГПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Отже, під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Зокрема, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання (грошової чи майнової), тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу виконання рішення, ухвали, постанови, вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом на гарантування виконання рішення (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2015 №11-рп/2012).

Суд зазначає, що зміна способу виконання рішення, здійснена судом в порядку, визначеному статтею 331 ГПК України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб встановлений у рішенні та припинення здійснення тих заходів, які були визначені рішенням та здійснення їх у спосіб, встановлений ухвалою, винесеною відповідно до норм процесуального права. Отже, така ухвала є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення та спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу.

Відповідно до пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення (арешт) коштів держаного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України виключно для виконання.

Згідно з пп. 3 п. 9 та абз. 2 п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, органи казначейства змушені повертати виконавчі документи у разі, якщо боржником зазначено не розпорядника бюджетних коштів.

Статтею 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

У відповідності до ст. 51 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Згідно з ч. 2 ст. 64 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. При цьому, згідно з пп. 27 п. 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: як прийняття рішень щодо передачі коштів з відповідного місцевого бюджету.

Статтею 2 Бюджетного Кодексу України визначено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Згідно з ст. 22 Бюджетного Кодексу України Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: 1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, Вища рада правосуддя та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Державна судова адміністрація України, Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників; 2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників; 3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Пунктом 1.1 Положення про Виконавчий комітет Одеської міської ради, визначено, що Виконавчий комітет Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, який створюється радою на період її повноважень відповідно до Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, Статуту територіальної громади міста Одеси та Регламенту ради.

Як вже зазначалось, з відповіді казначейства вбачається, що Одеська міська рада не має відкритих реєстраційних рахунків в органах казначейства.

Відтак, з урахуванням того, що Одеська міська рада, не є розпорядником коштів місцевого бюджету м. Одеси та не має рахунків в органах державного казначейства, суд вважає, що з метою реального виконання рішення суду у даній справі, стягнення присуджених коштів слід здійснювати з рахунку розпорядника бюджетних коштів місцевого бюджету міста Одеси - Виконавчого комітету Одеської міської ради.

При цьому суд враховує, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не є стороною у даній справі, однак у відповідності до приписів ч. 2 ст. 64 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Враховуючи, що безпосереднім правом розпоряджатися коштами місцевого бюджету наділений Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не Одеська міська рада, та те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради створений саме Одеською міською радою, підконтрольний та підзвітний їй, суд вважає цілком обґрунтованим стягнення з Одеської міської ради за рахунок коштів міста Одеси в особі Виконавчого комітету Одеської міської ради відповідних грошових коштів, що не є заміною боржника у даній справі, а лише змінює порядок виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Крім того, Одеська міська рада не вчинила дій щодо добровільного виконання рішення ні самостійно, ні через відповідні виконавчі органи.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 916/1952/17.

Щодо посилань позивача на те, що Виконавчий комітет Одеської міської ради не є стороною у даній справі, то суд також додатково зазначає, що в даній справі, позов до суду подавала Одеська міська рада, а не ТОВ «ФОКУС+», тобто ТОВ «ФОКУС+» і не заявляв ніяких позовних вимог, оскільки він є відповідачем у справі.

З огляду на наведене, суд задовольняє заяву відповідача у порядку ст. 331 ГПК України, а заперечення позивача відхиляє як необгрунтовані.

Керуючись ст. 234, 235, 331 ГПК України,

ухвалив:

1. Задовольнити заяву ТОВ ФОКУС+ про зміну порядку виконання додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 17 грудня 2025 року у справі № 916/3331/25 про стягнення з Одеської міської ради на користь ТОВ ФОКУС+ 500грн витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

2. Визначити новий порядок виконання додаткової постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 17 грудня 2025 року у справі № 916/3331/25 про стягнення з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фокус+ 500грн витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, шляхом стягнення грошових коштів з рахунку Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ).

Дата підписання ухвали 11.03.2026

Відповідно до ч. 2 ст. 235, ст. 255 ГПК України ухвала набрала законної сили 11.03.2026 та може бути оскаржена протягом десяти днів до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя Литвинова Вікторія Володимирівна