УХВАЛА

м. Київ

16.03.2026Справа № 910/1755/26

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши

заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

про забезпечення позову

у справі № 910/1755/26

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

до 1) Міністерства юстиції України

2) Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області

3) Коростенської міської ради

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області (далі - відповідач-2) та Коростенської міської ради (далі - відповідач-3), у якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України №1768 від 10.05.2023 "Про задоволення скарги";

- зобов`язати відповідача не пізніше наступного дня з дня надходження судового рішення поновити в Реєстрі шляхом внесення відповідних відомостей права власності позивача на земельні ділянки, які припинені на підставі Наказу, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами:

:14:000:0001; :02:000:0053; :12:000:0002; :05:000:0093; :13:000:0001; :10:000:0019; :04:000:0007; :05:000:0095; :05:000:0001; :03:000:0003; :05:000:0094; :02:000:0054; :02:000:0052; :03:000:0004; :05:000:0096; :07:000:0017; :09:000:0274; :12:000:0004; :03:000:0005; :10:000:0020; :08:000:0115; :05:000:0097; :03:000:0006.

12.03.2026 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на земельні ділянки: :14:000:0001; :02:000:0053; :12:000:0002; :05:000:0093; :13:000:0001; :10:000:0019; :04:000:0007; :05:000:0095; :05:000:0001; :03:000:0003; :05:000:0094; :02:000:0054; :02:000:0052; :03:000:0004; :05:000:0096; :07:000:0017; :09:000:0274; :12:000:0004; :03:000:0005; :10:000:0020; :08:000:0115; :05:000:0097; :03:000:0006,

та заборони, до набрання рішенням у даній справі законної сили, відповідачам, державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо земельних ділянок з кадастровими номерами:

:14:000:0001; :02:000:0053; :12:000:0002; :05:000:0093; :13:000:0001; :10:000:0019; :04:000:0007; :05:000:0095; :05:000:0001; :03:000:0003; :05:000:0094; :02:000:0054; :02:000:0052; :03:000:0004; :05:000:0096; :07:000:0017; :09:000:0274; :12:000:0004; :03:000:0005; :10:000:0020; :08:000:0115; :05:000:0097; :03:000:0006.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову спричинить подальше відчуження земельних ділянок, оскільки позивач не може контролювати дії відповідачів та державних реєстраторів.

Позивач вказує, що виконання оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №1768 від 10.05.2023 вже спричинило незаконне позбавлення позивача права власності на спірні земельні ділянки, оскільки державними реєстраторами Виконавчого комітету Коростенської міської ради здійснено реєстрацію права власності Коростенської міської ради на вищевказані земельні ділянки.

Розглянувши заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частин 1, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позивач зазначає, що предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення яких, не вимагатиме примусового виконання, а тому в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Посилаючись на те, що після прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №1768 від 10.05.2023 вже відбулася перереєстрація права власності на спірні земельні ділянки, позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову на даній стадії судового процесу спричинить подальше відчуження земельних ділянок. При цьому, позивач не може контролювати дії відповідачів та реєстраторів з подальшого відчуження земельних ділянок.

Під час вирішення питання забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Системний аналіз положень частини першої статті 136 та статті 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №1768 від 10.05.2023 та зобов`язання відповідача поновити в Реєстрі шляхом внесення відповідних відомостей права власності позивача на земельні ділянки, які припинені на підставі Наказу.

Отже, наслідком задоволення позову має бути поновлення записів про право власності позивача на спірні земельні ділянки шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відтак обґрунтоване припущення, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 зазначив, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Суд враховує, що надані позивачем докази підтверджують право власності Коростенської міської ради на спірні земельні ділянки.

Відтак, з огляду на наявність у відповідача-3 безумовного права відчужувати належні йому об`єкти нерухомого майна, а також ініціювати будь-які інші реєстраційні дії, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити фактичне виконання майбутнього рішення суду в цій справі в разі задоволення позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Таким чином, накладення арешту на спірні земельні ділянки є достатнім та співмірним заходом забезпечення позову в цій справі.

Обраний позивачем захід забезпечення позову, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.11.2018 у справі № 902/402/18 та від 21.02.2019 у справі № 904/3168/18, суд вважає адекватним та співрозмірним заходом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, який відповідає обставинам справи, спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища сторін до остаточного вирішення спору.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача-3, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Натомість, обрані заходи забезпечення позову в частині заборони відповідачам та іншим особам, які мають відповідні повноваження, щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок суд вважає необґрунтованими, оскільки накладення арешту на спірне майно виключає можливість здійснення таких дій.

Окрім того, позивач безпідставно пов`язує визначення кола осіб, щодо який просить встановити заборону вчинення дій, з наявністю у них повноважень на внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, оскільки реалізація таких повноважень не впливає на права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки.

Необхідності в зустрічному забезпеченні суд не вбачає, оскільки відсутні підстави вважати, що Коростенській міській раді будуть завдані збитки у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :14:000:0001; :02:000:0053; :12:000:0002; :05:000:0093; :13:000:0001; :10:000:0019; :04:000:0007; :05:000:0095; :05:000:0001; :03:000:0003; :05:000:0094; :02:000:0054; :02:000:0052; :03:000:0004; :05:000:0096; :07:000:0017; :09:000:0274; :12:000:0004; :03:000:0005; :10:000:0020; :08:000:0115; :05:000:0097; :03:000:0006.

3. У задоволенні іншої частини заяви про забезпечення позову відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" має силу виконавчого документу, набирає законної сили з моменту її підписання (16.03.2026) та може бути пред`явлена до виконання у строк до 16.03.2029 включно.

5. Стягувачем у виконавчому провадженні за цією ухвалою є: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Колос" (Україна, 11574, Житомирська обл., Коростенський р-н, село Холодне, вул. Центральна, будинок 19; ідентифікаційний код: 03743492).

Боржником у виконавчому провадженні за цією ухвалою є: Коростенська міська рада (Україна, 11500, Житомирська обл., місто Коростень, вул. Грушевського, будинок 22; ідентифікаційний код: 13576977).

6. Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені статтями 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Нечай