ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/16716/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - не з`явився,

відповідача - Валентинова О. М. (самопредставництво),

третьої особи 1 - не з`явився,

третьої особи 2 - не з`явився,

третьої особи 3 - Кулешова Л. В. (адвокат),

третьої особи 4 - не з`явився,

третьої особи 5 - не з`явився,

третьої особи 6 - не з`явився,

третьої особи 7 - не з`явився,

третьої особи 8 - не з`явився,

третьої особи 9 - не з`явився,

третьої особи 10 - не з`явився,

третьої особи 11 - не з`явився,

третьої особи 12 - не з`явився,

третьої особи 13 - не з`явився,

третьої особи 14 - не з`явився,

третьої особи 15 - не з`явився,

третьої особи 16 - не з`явився,

третьої особи 17 - не з`явився,

третьої особи 18 - не з`явився,

третьої особи 19 - не з`явився,

третьої особи 20 - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1. Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі"; 2. Акціонерне товариство "ДТЕК Донецькі електромережі"; 3. Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго"; 4. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі"; 5. Акціонерне товариство "Харківобленерго"; 6. Акціонерне товариство "Миколаївобленерго"; 7. Акціонерне товариство "Херсонобленерго"; 8. Державне підприємство "Регіональні електричні мережі"; 9. Акціонерне товариство "Українська залізниця"; 10. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля"; 11. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі"; 12. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі"; 13. Акціонерне товариство "Вінницяобленерго"; 14. Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго"; 15. Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго"; 16. Акціонерне товариство "Полтаваобленерго"; 17. Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі"; 18. Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго"; 19. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" в особі філії "Новороздільські Електромережі"; 20. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" в особі філії "Новояворівські Електромережі",

про стягнення 375 198 355,18 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПрАТ "НЕК "Укренерго", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - ДПЗД "Укрінтеренерго", відповідач) про стягнення 375 198 355,18 грн.

1.2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0044-02022 відповідач у період із червня 2023 року до грудня 2023 року отримав послуги з передачі електричної енергії за, які відповідач мав сплачувати поетапно у порядку визначеному пунктами 6.2 та 6.5 Договору. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором в частині сплати наданих послуг, з огляду на, що позивач і заявив вимоги про стягнення з відповідача 369 914 576, 68 грн - основного боргу, 2 578 874, 87 грн - 3 % річних та 2 704 903, 63 грн - інфляційних втрат (із урахуванням заяв про збільшення та про зменшення розміру позовних вимог).

1.3. Ухвалами Господарського суду міста Києва від 24.01.2024 та від 01.04.2024 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі"; 2. Акціонерне товариство "ДТЕК Донецькі електромережі"; 3. Акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго"; 4. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські регіональні електромережі"; 5. Акціонерне товариство "Харківобленерго"; 6. Акціонерне товариство "Миколаївобленерго"; 7. Акціонерне товариство "Херсонобленерго"; 8. Державне підприємство "Регіональні електричні мережі"; 9. Акціонерне товариство "Українська залізниця"; 10. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ-Енерговугілля"; 11. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі"; 12. Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі"; 13. Акціонерне товариство "Вінницяобленерго"; 14. Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго"; 15. Приватне акціонерне товариство "Львівобленерго"; 16. Акціонерне товариство "Полтаваобленерго"; 17. Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі"; 18. Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго"; 19. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" в особі філії "Новороздільські Електромережі"; 20. Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Тепло" в особі філії "Новояворівські Електромережі".

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 (суддя Літвінова М. Є.) у справі №910/16716/23 позов задоволено повністю. Суд стягнув із ДПЗД "Укрінтеренерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 369 914 576,68 грн основного боргу, 2 578 874, 87 грн 3 % річних, 2 704 903, 63 грн інфляційних витрат та 751 520,00 грн витрат зі сплати судового збору.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 (колегія суддів: Сітайло Л. Г., Шапран В. В., Буравльов С. І.) рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20225 скасовано в частині стягнення з ДПЗД "Укрінтеренерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" заборгованості в розмірі 54 244 191,14 грн, 2 578 874,87 грн - 3 % річних та 2 704 903,63 грн - інфляційних втрат. В цій частині суд ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 у справі №910/16716/23 виклав у такій редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з ДПЗД "Укрінтеренерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго" 315 670 385, 54 грн 54 основного боргу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 632 285,84 грн.

У решті вимог позову відмовити".

Стягнув із ПрАТ "НЕК "Укренерго" на користь ДПЗД "Укрінтеренерго" 901 824,00 грн 00 судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнув із ПрАТ "НЕК "Укренерго" в дохід Державного бюджету України 169 679,45 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/16716/23 та залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2025.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.1. На обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з посиланням на пункти 1, 4 частини третьої статті 310 цього Кодексу.

4.1.2. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не застосував правові висновки

Верховного Суду щодо застосування положень статей 74-75, 86 та 236 ГПК України, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 у проваджені № 11-228сап21, стосовно необхідності дотримання принципу вмотивованості судових рішень.

4.1.3. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пунктів 9.14.1, 9.14.3 Кодексу комерційного обліку (далі - ККОЕЕ) та не врахував, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" формує фінансові зобов`язання відповідача виключно на підставі даних комерційного обліку, наданих операторами системи розподілу як адміністраторами комерційного обліку, що відповідає умовам Договору.

4.1.4. Саме за клопотанням відповідача до участі у справі залучено операторів системи розподілу у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. При цьому всі оператори систем розподілу в своїх письмових поясненнях по суті спору підтвердили, що всі дані, завантажені до системи управління ринком по ДПЗД "Укрінтеренерго", є валідованими та сертифікованими і такі дані не містять обсягів електричної енергії, сформованих на тимчасово окупованих територіях.

4.1.5. Зазначених обставин апеляційний суд не спростував та не зазначив, якими доказами ці обставини спростовуються. Суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові в порушення вимог статей 74-75, 86 та 236 ГПК України не навів жодної конкретизації спірних обсягів та не зазначив конкретного періоду, за який сформовано спірні дані, як і не визначив обсягів, споживачів, регіонів чи точок комерційного обліку та не навів якими первинними документами підтверджуються обставини формування позивачем даних спожитої електричної енергії у спірний період на тимчасово окупованій території.

4.1.6. Висновки суду апеляційної інстанції в цій частині фактично обмежуються загальними посиланням на "звіти операторів системи розподілу та передачі, інші письмові докази", однак не містять належної оцінки та мотивування в цій частині.

4.1.7. У цьому аспекті скаржник зазначає, що у спірних відносинах самі по собі звіти операторів системи розподілу, як внутрішні організаційні документи не можуть були належними доказами, оскільки врахування таких звітів не передбачено, ані умовами договору, ані положеннями ККОЕЕ. Означені звіти не можуть замінити первинні документи складені та підписані сторонами спору на виконання умов договору.

4.1.8. Також скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції незважаючи на скасування Верховним Судом ухвали про зупинення провадження, безпідставно врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.10.2025 у справі № 908/1162/25 щодо неможливості передання електричної енергії на тимчасово окупованій території.

4.1.9. Із посиланням на положення пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України позивач вказує, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову у цій справі, допустив істотні порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи і призвело до неправильного вирішення спору по суті.

4.1.10. За твердженням скаржника, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доказам, що спричинило встановлення обставин, які мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів та дійшов необґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для стягнення вартості наданих послуг з передачі електричної енергії, 3 % річних та інфляційних втрат.

4.1.11. У вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції помилково ототожнив різні за правовою природою та функціональним призначенням інформаційні системи ринку електричної енергії, а також фактично поклав на позивача обов`язок доводити обставини, які відповідачем не заявлялися та не були підтверджені належними і допустимими доказами. Означені порушення допущені судом апеляційної інстанції є істотними у розумінні пунктів 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. У відзиві на касаційну скаргу ДПЗД "Укрінтеренерго" вказує на безпідставність доводів скаржника та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

5. Клопотання учасників справи

5.1. До Верховного Суду 02.03.2026 надійшло клопотання представника ПрАТ "НЕК "Укренерго" - адвоката Шахтарської Т. Н. про відкладення (перенесення) розгляду справи з огляду на неможливість взяти участь у судовому засіданні.

5.2. У судовому засіданні 03.03.2026 Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, враховуючи те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася Судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи. ПрАТ "НЕК "Укренерго" завчасно повідомлено про дату і час судового засідання у цій справі, не обмежене у можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника або представництво інтересів позивача могло здійснюватися в порядку самопредставництва, зокрема й у режимі відеоконференції.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Між позивачем (ОСП) та відповідачем (користувач) 01.01.2019 укладений договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0044-02022 (далі - Договір), за умовами пункту 1.1 якого ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга), відповідно до умов цього Договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу, відповідно до умов цього Договору.

6.2. У подальшому 14.08.2019 між сторонами укладена додаткова угода №2 до Договору, відповідно до якої зміст договору викладено в новій редакції.

6.3. За умовами пункту 4.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2) для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) плановий обсяг послуги визначається на основі наданих користувачем погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий місяць;

2) визначення фактичного обсягу послуги у розрахунковому місяці здійснюється для електропостачальників на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника.

6.4. Розділом 5 Договору (в редакції додаткової угоди №2) визначено, що планова та фактична вартість послуги (грн) за цим Договором визначається, шляхом множення планового та фактичного обсягу послуги (МВт год) за розрахунковий період на тариф, встановлений Регулятором (грн/МВТ год). На вартість послуги нараховується податок на додану вартість, відповідно до законодавства України.

6.5. У пункті 6.1 Договору сторонами погоджено, що розрахунковим періодом (розрахунковим місяцем) за цим Договором є 1 (один) календарний місяць.

6.6. Відповідно до пункту 6.2 Договору користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17 год 00 хв другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з пунктом 4 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому, розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з пунктом 4, на 5 днів наперед.

6.7. Згідно з пунктом 6.2 Договору (в редакції додаткової угоди №2) користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17 год 00 хв другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, у кожен з наступних періодів:

2 платіж - з 06 до 10 числа розрахункового періоду;

3 платіж - з 11 до 15 числа розрахункового періоду;

4 платіж - з 16 до 20 числа розрахункового періоду;

5 платіж - з 21 до 25 числа розрахункового місяця.

При цьому, розмір оплати у вказані періоди повинен бути не меншим планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 5, на 5 днів наперед.

6.8. За умовами пункту 6.5 Договору (в редакції додаткової угоди №2) користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги потягом 3 банківських днів з дати отримання та на підставі акта приймання-передачі послуги, який ОСП надає користувачу протягом перших 5 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

6.9. Пунктом 6.6 Договору (в редакції додаткової угоди №2) сторонами погоджено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги, користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без зауважень.

6.10. В абзаці 4 пункту 6.7 Договору сторони погодили, що у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх в оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення.

6.11. Пунктом 10.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2) визначено, що планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 (двадцять п`ятого) числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. ОСП протягом 5 (п`яти) робочих днів погоджує планові обсяги передачі і повертає їх користувачу. ОСП протягом перших 5 (п`яти) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги. Користувач, отримавши акт приймання-передачі наданої послуги, протягом 3 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, повертає його ОСП, підписаний зі свого боку.

6.12. Відповідно до пункту 10.4 Договору (в редакції додаткової угоди №2) рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунки, будь-які повідомлення зі цим договором повинні направлятись однією стороною іншій електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також повинні бути обов`язково підтверджені рекомендованим листом, іншим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому договорі.

6.13. Рахунки, акти приймання-передачі, акти звірки розрахунків, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджуються квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом); у день направлення за допомогою Сервісу та/або електронною поштою.

6.14. Суди встановили, що на виконання умов Договору позивач протягом червня-жовтня 2023 року надав, а відповідач отримано послуги на загальну суму 237 794 362,46 грн, з яких: у червні 2023 року на суму 56 108 351,09 грн (акт від 30.06.2023); у липні 2023 року на суму 62 536 382,62 грн (акт від 31.07.2023); у серпні 2023 року на суму 71 529 425,86 грн (акт від 31.08.2023);- у вересні 2023 року на суму 62 090 439,12 грн (акт від 30.09.2023); у жовтні 2023 року на суму 46,56 грн.

6.15. Позивач також стверджує, що протягом жовтня-грудня 2023 року надав, а відповідач отримав послуги на загальну суму 219 122 559,84 грн, з яких: у жовтні 2023 року на суму 76 061 363,94 грн (акт від 31.10.2023); у листопаді 2023 року на суму 78 501 163,33 грн (акт від 30.11.2023); у грудні 2023 року на суму 64 560 032,57 грн (акт від 31.12.2023).

6.16. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав клопотання про зменшення позовних вимог у частині стягнення основного боргу та зазначив, що станом на 13.06.2024 основний борг відповідача перед позивачем складає 369 914 576,68 грн, у зв`язку з тим, що сторонами в процесі розгляду справи складені такі акти коригування:

- акт коригування від 17.11.2023 до акта від 31.07.2023 на зменшення суми 14 148 079,07 грн з ПДВ;

- акт коригування від 27.12.2023 до акта від 31.08.2023 на зменшення суми 19 419 527,28 грн з ПДВ;

- акт коригування від 30.01.2024 до акта від 30.09.2023 на зменшення суми 11 631 435,19 грн з ПДВ;

- акт коригування від 13.03.2024 до акта від 31.10.2023 на зменшення суми 15 098 208,94 грн з ПДВ;

- акт коригування від 21.03.2024 до акта від 30.11.2023 на зменшення суми 9 135 050,83 грн з ПДВ;

- акт коригування від 28.03.2024 до акта від 31.12.2023 на зменшення суми 6 672 269, 92 грн з ПДВ;

- акт коригування від 13.05.2024 до акта від 31.07.2023 (з урахуванням акта коригування від 17.11.2023) на зменшення суми 2 931 480,65 грн з ПДВ;

- акт коригування від 08.05.2024 до акта від 30.06.2023 (з урахуванням акта коригування від 20.10.2023) на зменшення суми 1 588 869,36 грн з ПДВ;

- акт коригування від 22.05.2024 до акта від 31.08.2023 (з урахуванням акта коригування від 27.12.2023) на зменшення суми 2 507 372,46 грн з ПДВ;

- акт коригування від 24.05.2024 до акта від 30.09.2023 (з урахуванням акта коригування від 30.01.2024) на зменшення суми 2 066 089,99 грн з ПДВ;

- акт коригування від 05.06.2024 до акта від 31.10.2023 (з урахуванням акта коригування від 13.03.2024) на зменшення суми 1 803 915,37 грн з ПДВ.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Як встановили суди попередніх інстанцій спірні правовідносини між сторонами у цій справі виникли на підставі укладеного між ними Договору з передачі електричної енергії. Спір, зокрема, виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов Договору своєчасно не сплатив вартість наданих послуг з із червня 2023 року до грудня 2023 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 369 914 576,68 грн.

8.2. Суд враховуючи доводи касаційної скарги та висновки судів першої та апеляційної інстанції зазначає, що фактично спір виник щодо обсягів наданої послуги. Зокрема, щодо наявності / відсутності підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення 54 244 191,14 грн основного боргу, а також наявності / відсутності підстав для стягнення 2 578 874, 87 грн 3 % річних та 2 704 903,63 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором.

8.3. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що матеріалами справи підтверджено наявність у відповідача перед позивачем основної заборгованості з оплати наданої послуги за період із червня 2023 року до грудня 2023 року у розмірі 369 914 576,68 грн. За висновком суду, перебіг прострочення виконання зобов`язання відповідачем зі сплати планової вартості та фактичного обсягу послуг має прив`язку до підписання актів приймання-передачі наданої послуги та виставлення рахунку. Позивач у відповідності до умов договору через систему "АСКОД Онлайн" протягом червня-грудня 2023 року направляв відповідачу планові та фактичні рахунки-фактури, акти наданих послуг та акти коригування через онлайн-сервіс, що підтверджується матеріалами справи. Матеріали справи містять листи відповідача щодо коригування обсягів споживання електричної енергії, зазначених позивачем у актах приймання - передачі послуг та підписані зі сторони відповідача акти коригування до актів приймання - передачі червня, липня, серпня, вересня, листопада, грудня 2023 року, що спростовує доводи відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язань з оплати. Оскільки відповідач не надав доказів оплати послуг з передачі електричної енергії за спірний період, суд першої інстанції дійшов висновків, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

8.4. Із посиланням на положення пунктів 6.5 - 6.6 договору, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на те, що позивач за спірний період здійснив нарахування послуг, які фактично не надавалися останнім, оскільки такі дані визначені позивачем з урахуванням інформації наявної у "Системі управління ринком" (далі - Сервіс). Крім того, за висновком суду, умовами договору передбачено право користувача (відповідача) на оскарження зазначеної в акті приймання-передачі послуги вартість послуги, шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з моменту отримання акта. При цьому, процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін.

8.5. Суд першої інстанції також визнав необґрунтованими посилання ДПЗД "Укрінтеренерго" на те, що спірні обсяги визначені позивачем на суму 54 244 191,14 грн, пов`язані зокрема, з фактом безпідставного врахування позивачем електричної енергії в системі управління ринком, яка спожита споживачами на тимчасово окупованих територіях Запорізької, Херсонської, Донецької, Луганської та інших областей України. За висновком суду, договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0044-02022 укладений між позивачем та відповідачем, а тому порядок формування обсягів відпуску електричної енергії з операторами системи розподілу (третіми особами) не можуть розглядатися в межах цього спору. Правовідносини ДПЗД "Укрінтеренерго" з операторами систем розподілу (третіми особами), щодо обсягу споживання електричної енергії по окремих споживачам, мають розглядатися у межах іншого спору, в межах якого судом і має бути надана правова оцінка правовідносинами позивача із кожним ОСР у розрізі кожного споживача, групи споживачів.

8.6. Суд апеляційної інстанції частково не погодився із висновками суду першої інстанції в частині стягнення вартості послуг з передачі електричної енергії в обсязі 93 365 405 кВргод на суму 54 244 191,14 грн та дійшов висновку про те, що відповідач не отримував відповідну послугу. За висновком суду, дані комерційного обліку подані ПрАТ "НЕК "Укренерго" містять показники, сформовані на тимчасово окупованих територіях. Водночас, з урахуванням імперативних приписів частини другої статті 13, частини другої статті 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", стягнення послуг з передачі електричної енергії на окуповані території є безпідставним.

8.7. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення 2 578 874,87 грн 3 % річних та 2 704 903,63 грн інфляційних втрат суд апеляційної інстанції зазначив, що перебіг прострочення виконання зобов`язання відповідачем зі сплати планової вартості послуг має прив`язку до виставлення рахунку. За відсутності належних доказів вручення позивачем актів та рахунків відповідачу з застосуванням сервісу системи управління ринком, яка реалізована через платформу Market Management System - MMS, а також за відсутності пред`явленої відповідачу вимоги про сплату вартості наданих послуг, суд апеляційної інстанції виснував, що відсутня можливість встановити початок прострочення виконання грошового зобов`язання.

8.8. Предметом касаційного перегляду у цій справі постанова суду апеляційної інстанції лише в частині висновків про відмову у задоволенні вимог про стягнення 54 244 191,14 грн основного боргу, 2 578 874, 87 грн 3 % річних та 2 704 903,63 грн інфляційних втрат. У іншій частині ухвалені судові рішення жодним з учасників спору не оскаржуються, та, відповідно, судом касаційної інстанції не переглядаються.

8.9. Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.10. Колегія суддів звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.11. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.12. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.13. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.14. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.15. Так, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник у касаційній скарзі з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 74-75, 86 та 236 ГПК України, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2023 у проваджені № 11-228сап21 у контексті права особи на справедливий судовий розгляд, вмотивованість висновків в рішеннях суду.

8.16. У контексті доводів касаційної скарги колегія суддів зазначає таке.

8.17. За встановленими фактичними обставинами спору сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу системи розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

8.18. Відносини пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище регулює Закон України "Про ринок електричної енергії".

8.19. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії" провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.20. У статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" надано визначення таким термінам:

- адміністратор комерційного обліку електричної енергії - це юридична особа, яка забезпечує організацію та адміністрування комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії, а також виконує функції центральної агрегації даних комерційного обліку;

- користувачі системи передачі/розподілу - фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці, або юридичні особи, які відпускають або приймають електричну енергію до/з системи передачі/розподілу або використовують системи передачі/розподілу для передачі/розподілу електричної енергії;

- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії;

- оператор системи розподілу - це юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності;

- постачальник "останньої надії" - це визначений цим Законом електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу;

- система передачі електричної енергії - система ліній, допоміжного обладнання, обладнання для трансформації та перемикань, що використовується для передачі електричної енергії.

8.21. Згідно із частиною четвертою статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі надає послуги, зокрема, з передачі електричної енергії учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії.

8.22. Як вже зазначено вище, спірні відносини сторін урегульовані договором про надання послуг з передачі електричної енергії. Відповідно до взятих сторонами спору на себе зобов`язань позивач у спірних відносинах є - оператором системи передач (ОСП) та адміністратор комерційного обліку електричної енергії (АКО), а відповідач - користувачем системи передач (КСП) та постачальником "останньої надії" у відносинах із третіми особами - операторами систем розподілу.

8.23. При цьому, відповідач упродовж розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції заперечував надання послуги позивачем послуги з передачі електроенергії в обсязі, яка визначена позивачем. Зокрема, наводив певний перелік споживачів постачальника "останньої надії" та обсяги спожиті вказаними особами, у т.ч. і наводив розбіжності кВт/год, які вони спожили і які, на його думку спірно визначені позивачем. Відповідач також заперечував щодо певних обсягів електричної енергії, які нараховані операторами системи розподілу та позивачем, як адміністратором комерційного обліку та адміністратором розрахунків, зокрема, по споживачах на тимчасово окупованих територіях. ДПЗД "Укрінтеренерго" наголошувало, що означені обсяги електричної енергії є недостовірними, не верифікованими та, на думку відповідача, не можуть прийматися до розрахунків на ринку електричної енергії і бути підставою для визначення зобов`язань з оплати передачі електричної енергії.

8.24. Суд у вирішенні спірного питання вважає за необхідне врахувати, що у спірних відносинах ПрАТ "НЕК "Укренерго" діє також, як адміністратор розрахунків, а ДПЗД "Укрінтеренерго" у відносинах із третіми особами, як постачальник електричної енергії / постачальник "останньої надії", у розумінні положень частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії".

8.25. Так, згідно з підпунктом 68 пункту 1.2.1 ККОЕЕ, сертифіковані дані комерційного обліку (сертифіковані дані) - набір даних комерційного обліку за встановлений період для точки або групи точок комерційного обліку після їх перевірки адміністратором комерційного обліку, що використовується всіма учасниками для розрахунків на ринку електричної енергії.

8.26. Функції адміністратора комерційного обліку викладені в пункті 2.2.2 ККОЕЕ, що на час спірних правовідносин передбачав серед іншого:

- отримання валідованих даних комерційного обліку, визначення їх придатності до використання (підпункт 5);

- виконання перевірок повноти отриманої інформації, визначення помилок у даних або випадків відсутності даних (підпункт 6);

- надання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії адміністратору розрахунків, а також учасникам ринку та іншим заінтересованим сторонам (підпункт 9);

- забезпечення вирішення суперечок та спірних питань щодо організації та здійснення комерційного обліку в межах компетенції (підпункт 16).

8.27. Згідно зі статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

8.28. За приписами частини першої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

8.29. Згідно із частинами шостою-десятою статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу (аналогічне за змістом положення передбачено в пункті 13.1 Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що є додатком 7 до ПРРЕЕ).

8.30. Порядок заміни електропостачальника на постачальника "останньої надії" визначається правилами роздрібного ринку (ПРРЕЕ).

8.31. Згідно з пунктом 6.2.3 ПРРЕЕ початком постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

8.32. Пунктом 14 частини третьої статті 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що оператор системи розподілу зобов`язаний припиняти електроживлення споживача за зверненням електропостачальника у порядку, визначеному КСР.

8.33. Підпунктом 2 пункту 5.4.1 ПРРЕЕ передбачено, що постачальник "останньої надії" має право припинити постачання електричної енергії до закінчення визначеного Законом України "Про ринок електричної енергії" строку у разі невиконання споживачем умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" щодо повної та своєчасної оплати споживачем вартості електричної енергії, а також завершення трирічного терміну призначення постачальника "останньої надії" чи шестимісячного терміну тимчасового покладення Кабінетом Міністрів України обов`язків постачальника "останньої надії" на електропостачальника державної форми власності.

8.34. За змістом підпунктом 2 пункту 7.5 ПРРЕЕ припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється електропостачальником за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення, зокрема у разі заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору з електропостачальником.

8.35. У свою чергу пунктом 11.5.8 Кодексом систем розподілу (КСР) передбачено, що оператор системи розподілу має надати попередження про обмеження/припинення розподілу електричної енергії користувачу (окрім планових перерв) після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій не менше ніж за 5 робочих днів до запланованої дати обмеження/припинення розподілу електричної енергії. При цьому в попередженні мають бути зазначені підстави, дата та час, з якого розподіл електричної енергії буде припинено/обмежено.

8.36. За змістом пункту 11.5.12 Кодексу систем розподілу (КСР) електропостачальник має право звернутися до оператора системи розподілу щодо припинення електроживлення користувача (споживача електричної енергії), з яким електропостачальником укладено договір про постачання електричної енергії. У зверненні електропостачальник повинен, зокрема, зазначити дані, що ідентифікують відповідного споживача електричної енергії (EIC-код), та причину (підставу) припинення електроживлення такого споживача електричної енергії. Оператор системи розподілу не має права вимагати від електропостачальника обґрунтування причини (підстави) припинення електроживлення, якщо вона відповідає випадкам, визначеним ПРРЕЕ. У випадках, не передбачених ПРРЕЕ, оператор системи розподілу має право відхилити звернення електропостачальника, про що повідомляє електропостачальника протягом 2 робочих днів з дати отримання звернення. Попередження про припинення електроживлення надсилається оператором системи розподілу одночасно електропостачальнику та відповідному споживачу електричної енергії за 5 робочих днів до запланованої дати обмеження/припинення розподілу електричної енергії. Оператор системи розподілу не розглядає заперечення щодо припинення електроживлення або звернення щодо неправомірності дій електропостачальника від споживачів електричної енергії. Оператор системи розподілу повинен припинити електроживлення споживача електричної енергії протягом 10 робочих днів з дати отримання звернення від електропостачальника.

8.37. Відповідно до пунктів 7.10, 7.11 ПРРЕЕ у разі нездійснення оператором системи припинення електропостачання споживачу згідно з вимогою електропостачальника про відключення купівля-продаж електричної енергії за договором про постачання зупиняється, а обсяги електричної енергії, використані споживачем після дати, зазначеної у вимозі про відключення, покладаються адміністратором розрахунків на оператора системи, як втрати. Збитки, пов`язані з оплатою та адмініструванням втрат, які виникли внаслідок порушення ПРРЕЕ іншими учасниками роздрібного ринку, оператор системи відшкодовує, оформивши претензію цьому (цим) учаснику (учасникам) роздрібного ринку на відшкодування збитків.

8.38. У контексті доводів касаційної скарги, висновки суду апеляційної інстанції, а також зважаючи на заперечення відповідача та наведені вище положення Закону України "Про ринок електричної енергії" і ККОЕЕ, Суд вважає за необхідне відзначити, що у спірних правовідносинах треті особи, як оператори систем розподілу фактично формували первинні дані комерційного обліку, а ПрАТ "НЕК "Укренерго" виконувало перевірку повноти інформації, визначало помилки у даних комерційного обліку, проводило процедуру перевірки валідованих даних комерційного обліку, з метою сертифікації та використовувало ці дані для подальшого використання у розрахунках з відповідачем за Договором.

8.39. При цьому в силу багатоаспектного статусу ПрАТ "НЕК "Укренерго" також забезпечує вирішення суперечок і спірних питань щодо організації та здійснення комерційного обліку у відносинах між ДПЗД "Укрінтеренерго" та операторами систем розподілу (третіми особами).

8.40. За матеріалами справи слідує, що ДПЗД "Укрінтеренерго" впродовж розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції зазначав про необхідність надання оцінки його доводам та врахування обставин щодо наявності спорів між позивачем та відповідачем, за участю операторів систем розподілу та певних споживачів. Зокрема, справи № 910/3532/23 та № 910/74/24 про визнання неправомірними рішень ПрАТ "НЕК "Укренерго", як адміністратора комерційного обліку.

8.41. Суд у вирішенні спірних питань зазначає, що фактично відносини між сторонами спору та третіми особами, як учасниками ринку електричної енергії утворюють взаємопов`язаний технологічний процес комерційного обліку та формування зобов`язань учасників ринку, який об`єднаний як на технічному рівні - через систему управління ринком, так і на нормативно-правовому рівні - через ККОЕЕ та Правила ринку.

8.42. Отже наведені вище положення Закону України "Про ринок електричної енергії" і ККОЕЕ свідчать про необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині того, що правовідносини ДПЗД "Укрінтеренерго" з операторами систем розподілу (третіми особами) стосовно обсягу споживання електричної енергії за окремими споживачами, мають розглядатися у межах іншого спору, в межах якого судом і має бути надана правова оцінка правовідносинами позивача із кожним ОСР у розрізі кожного споживача, групи споживачів.

8.43. Суд першої інстанції відхиляючи заперечення відповідача не врахував, що ДПЗД "Укрінтеренерго" фактично заперечує стосовно здійснених позивачем розрахунків із посиланням на те, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" перед формуванням рахунків-фактур та подальших актів приймання-передачі послуги, як АКО не виконало функцію належної сертифікації даних, завантажених третіми особами (операторами систем розподілу), як постачальниками послуг комерційного обліку (ППКО) та тимчасовими адміністраторами комерційного обліку (АКО) до системи управління ринком (платформа MMS, яка, в тому числі, відображає в розрізі кожного оператора ті обсяги електроенергії, які розподілені конкретному постачальнику, але без ідентифікації за окремими споживачами). Тобто вказує на те, що ПрАТ "НЕК "Укренерго" пред`явило позов про стягнення такої заборгованості на підставі недостовірних даних у розрізі конкретних споживачів та обсягів споживання.

8.44. Суд залишив поза увагою, що саме ці фактичні звіти ПрАТ "НЕК "Укренерго" використовує, як офіційне підтвердження послуг з передачі електричної енергії та саме на підставі цієї інформації і здійснює остаточне складання актів та виставлення рахунків відповідачу за Договором.

8.45. Відповідно до пункту 1.1.2 глави 1.1, пункту 1.11.1 та пункту 1.11.8 глави 1.1 розділу І Правил ринку система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами. За допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів. Система управління ринком забезпечує, серед іншого, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.

8.46. Отже, наведені вище норми свідчать, що позивач є єдиним суб`єктом (АКО), уповноваженим на сертифікацію даних комерційного обліку (надання їм статусу придатних для розрахунків). Підставою для нарахування вартості та обсягів наданої послуги за Договором є виключно сертифіковані дані комерційного обліку, які містяться в базі даних АКО (системі MMS).

8.47. При цьому Суд наголошує, що саме позивач відповідає за кінцеву перевірку даних комерційного обліку.

8.48. З урахуванням вказаного вище нормативного регулювання та враховуючи, що сертифікація (перевірка) валідованих даних комерційного обліку електричної енергії, надання таких даних учасникам ринку для здійснення розрахунків, віднесена до виключної компетенції АКО, функції якого одноособово виконує ПрАТ "НЕК "Укренерго", за наявності заперечень відповідача щодо коректності сертифікації таких даних (включення до них обсягів споживачів, яким постачання не здійснювалося), перевірка достовірності цих даних судом є обов`язковою умовою для визнання грошових вимог позивача обґрунтованими.

8.49. Схожі за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.12.2024 у справі № 910/8832/24, від 17.02.2025 у справі № 910/10020/24, від 04.02.2026 у справі № 910/5479/24.

8.50. Водночас суд першої інстанції відхиляючи аргументи відповідача щодо неправомірності нарахованих обсягів електричної енергії з посиланням на необхідність їх вирішення не в цьому конкретному судовому процесі, а шляхом подання позовних заяв до власних ОСР в інших спорах з ОСР, фактично самоусунувся від перевірки обґрунтованості розрахунку позовних вимог. Судом не враховано, що статус даних, як "сертифікованих" не є абсолютним і не позбавляє відповідача права спростовувати їх достовірність у судовому порядку як засіб захисту проти позову про стягнення коштів. Якщо відповідач надає докази (або обґрунтовані заперечення) щодо дефектності даних, які стали базою для нарахування боргу, ці обставини входять до предмету доказування у цій справі.

8.51. Матеріали справи свідчать, що відповідач у апеляційній скарзі наголошував на тому, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним вище доводам відповідача.

8.52. Зокрема, відповідач в апеляційній скарзі також наголосив на тому, що позивач (як АКО) здійснив сертифікацію недостовірних даних, включивши до обсягів переданої електричної енергії відповідачу обсяги споживання споживачів, яким послуги фактично не надавалися або надання яких припинилося (зокрема, з огляду на непоодинокі факти припинення (юридичних осіб) таких споживачів шляхом ліквідації або банкрутства; невиконання операторами систем розподілу (ОСР) вимог позивача щодо припинення електропостачання низці споживачів і покладення обсягів спожитої такими споживачами після дати, зазначеної у вимозі, електричної енергії на позивача; покладення на позивача обсягів спожитої такими споживачами електричної енергії після закінчення 90-денного терміну постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"). Крім того, вказував про безпідставність врахування позивачем електричної енергії в системі управління ринком, яка спожита споживачами на тимчасово окупованих територіях, з урахуванням імперативних приписів частини другої статті 13, частини другої статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

8.53. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції врахував означені доводи ДПЗД "Укрінтеренерго" та дійшов висновків про не доведення позивачем обставин щодо обов`язку відповідача сплатити 54 244 191,14 грн основного боргу, однак в порушення вимог статей 236, 237, 282 ГПК України спростовуючи висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та про наявність підстав для їх задоволення належних мотивів не навів.

8.54. ПрАТ "НЕК "Укренерго" у касаційній скарзі наголошує на тому, що в порушення основоположних принципів господарського судочинства, суд апеляційної інстанції не вжив заходів щодо повної та об`єктивної перевірки доводів відповідача на яких ґрунтується заперечення, одночасно в такий спосіб самоусунувшись від обов`язку створення необхідних рівних умов усім без винятку учасникам судового процесу для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування норм законодавства, чим не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16.11.2023 у справі № 11-228сап21 відповідно до якої суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

8.55. Скаржник вказує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2023 у справі № 11-228сап21, на яку посилається скаржник, дійшла висновку, що вмотивованість - це вимога до суду наводити письмово в рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою для висновку суду; це також пояснення суду, чому він виніс саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.

8.56. У контексті доводів касаційної скарги ПрАТ "НЕК "Укренерго" суд наголошує на тому, що застосування положень статей 73, 74, 76, 77, 86, 236 ГПК України (щодо стандартів доказування), має універсальний характер для будь-якої категорії спорів. Водночас висновки Великої Палати Верховного Суду у названій скаржником справі стосуються загальних підходів до обов`язкової вмотивованості судового рішення при вирішенні будь-якого спору.

8.57. При цьому, Суд враховує також висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 20.12.2024 у справі № 910/8832/24, від 17.02.2025 у справі № 910/10020/24 та від 04.02.2026 у справі № 910/5479/24 щодо обов`язку суду перевірити коректність сертифікованих даних, якщо їх достовірність заперечується учасником справи, незалежно від процесуальної форми таких заперечень.

8.58. Зі змісту оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що апеляційний господарський суд, надаючи оцінку доводам ДПЗД "Укрінтеренерго" про відсутність у матеріалах даної справи належних первинних доказів на підтвердження споживання електроенергії споживачами (сертифіковані дані комерційного обліку, надані адміністратору розрахунків адміністратором комерційного обліку) не дотримався вимог закріплених у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України.

8.59. Висновки суду апеляційної інстанції в цій частині фактично обмежуються загальними посиланням на "звіти операторів системи розподілу та передачі, інші письмові докази", однак не містять належної оцінки та мотивування в цій частині у відповідності до статей 73 - 74, 76 - 77, 86 ГПК України.

8.60. Суд наголошує, що відповідно до положень статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.61. Згідно з частиною першою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

8.62. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (пункт 5 частини четвертої статті 238 ГПК України).

8.63. Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції не встановив усіх обставин справи, не дослідив докази, які є важливими у спірних правовідносинах та не врахував практику Верховного Суду на яку посилається скаржник.

8.64. Крім того, Суд зазначає, що відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний суд фактично виходив із відсутності належних доказів вручення позивачем актів та рахунків відповідачу з застосуванням сервісу системи управління ринком, яка реалізована через платформу Market Management System - MMS.

8.65. Однак, Суд зауважує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися положення пункті 4.1, 6.2, 6.5, 10.1 Договору та положення статей 525, 526, 610, 611 та частини другої статті 625 Цивільного кодексу.

8.66. У вирішенні цього питання суд апеляційної інстанції не врахував, що за умовами укладеного між сторонами Договору визначений порядок розрахунків, як оплату планових платежів так і оплату за актом приймання-передачі послуги, а отже, невиконання або неналежне виконання користувачем як зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги, отриманої за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

8.67. Зміст оскаржуваної постанови свідчить, що висновки суду апеляційної інстанції в цій частині є необґрунтованими також з огляду на встановлені фактичні обставини спору щодо належного повідомлення позивачем всіх учасників ринку, у т.ч. і відповідача про направлення рахунків - фактур та обмін первинною документацією за допомогою сервісу електронного документообігу.

8.68. При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин спору щодо наявних у матеріалах справи підписаних зі сторони відповідача актів коригування до актів приймання - передачі червня, липня, серпня, вересня, листопада, грудня 2023 року, висновки суду апеляційної інстанції в цій частині є суто декларативними та передчасними.

8.69. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, на які посилається скаржник у касаційній скарзі та висновки у яких аналогічно підлягають урахуванню судами при розгляді спорів безвідносно до обставин конкретної справи). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

8.70. У силу вимог частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

8.71. Однак, апеляційний господарський суд, спростовуючи висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача та про наявність підстав для задоволення позову, в обґрунтування своїх висновків про недоведення позивачем наявності підстав для стягнення 54 244 191,14 грн основного боргу, 2 578 874,87 грн 3 % річних та 2 704 903,63 грн інфляційних втрат належних мотивів не навів. Зазначене призвело до необґрунтованого відхилення доводів позивача та висновків суду першої інстанції в цій частині та недослідження наданих на їх підтвердження доказів, оцінених судом першої інстанції.

8.72. Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права (зокрема, статей 86, 236, 237 та 269 ГПК України), що мало своїм наслідком неповне з`ясування обставин цієї справи, ураховуючи предмет і підстави позову, а також доводи сторін спору.

8.73. Колегія суддів звертає увагу на те, що у цій справі судом апеляційної інстанції не в повній мірі з`ясовані усі істотні обставини щодо обов`язку відповідача сплатити суму заборгованості визначену позивачем у актах, а також в частині щодо настання / ненастання строку виконання зобов`язань за Договором.

8.74. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.75. Зважаючи на особливості обставин, які не були досліджені судом апеляційної інстанції під час судового розгляду, колегія суддів вважає за доцільне скасувати постанову суду апеляційної інстанції у справі № 910/16716/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу в сумі, оспорюваній відповідачем (54 244 191,14 грн) та в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3 % річних (2 578 874,87 грн) та інфляційних втрат (2 704 903,63 грн), а справу передати у цих частинах на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

8.76. Отже, доводи касаційної скарги з підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування статей 73, 74, 75, 79, 86, 236 ГПК України), ураховуючи обставини цієї справи, знайшли своє часткове підтвердження, з міркувань викладених вище у цій постанові.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

9.2. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).

9.3. Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа № 910/16717/23 передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

9.4. При новому розгляді справи апеляційному суду необхідно врахувати викладене, перевірити надані учасниками справи з дотриманням процесуальних вимог докази та доводи, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, надати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат ПрАТ "НЕК "Укренерго" не здійснюється адже суд скасовує оскаржуване судове рішення та передає справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому за результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 у справі № 910/16716/23 скасувати в частині відмови у стягненні боргу в сумі 54 244 191,14 грн, 2 704 903,63 грн інфляційних втрат та 2 578 874,87 грн 3 % річних, а справу в цій частині передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова