ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа№ 911/1689/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання: Шевченко Н.А.

за участю представників сторін (за первісним позовом):

від позивача: Скоробогатова Д.В.;

від відповідача: Кутя А.А.;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактичні Дрони» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс»

на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2025 (повний текст рішення складено 30.12.2025)

у справі №911/1689/25 (суддя Бацуца В.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс»

про стягнення 498 956, 98 грн,-

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони»

про зобов`язання вчинення дій, стягнення 682 872, 78 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» про стягнення 447 117, 34 грн основної заборгованості, 10 337, 35 грн інфляційних втрат, 37 753, 85 грн пені, 3 748, 44 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати за поставлений йому товар згідно із договором поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» звернулось із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» виконати умови договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023 шляхом надання ТОВ «Пегас Армс» оригіналів сертифікату або паспорта якості на українській мові на товар поставлений відповідно до Специфікації № 1 від 01.02.2023 до договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023 та стягнення 682 872, 78 грн штрафних санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем (за зустрічним позовом) свого обов`язку щодо поставки товару згідно з договором № 1/01-ПА від 30.01.2023.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.11.2025 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» 447 117, 34 грн основної заборгованості, 37 753, 85 грн пені, 10 337, 35 грн інфляційних втрат, 3 748, 44 грн 3 % річних та судові витрати у сумі 5 987, 48 грн.

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» 682 872, 78 грн пені та судові витрати у сумі 8 194, 47 грн. Відмовлено в задоволенні інших зустрічних позовних вимог.

Проведено зустрічне зарахування присуджених до стягнення сум за первісним та зустрічним позовами та стягнути різницю між ними. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» 186 122, 79 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2025 в частині задоволення зустрічного позову та проведення зустрічного зарахування присуджених до стягнення сум за первісним позовом та зустрічним позовами та стягнення різниці між ними, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що відповідно до Специфікації № 1 та Специфікації № 2 товар поставляється на умовах «Склад Продавця». В свою чергу, відповідно до відомості щодо залишків товарів на складах ТОВ «Реактивні Дрони» весь обсяг товару передбаченого до постачання за Специфікаціями № 1 та № 2 станом на 14.03.2023 обліковувався на складі постачальника, тобто був готовий до видачі. ТОВ «Пегас Армс» не вчиняв дій, не забезпечив вивезення товару зі складу постачальника в строки передбачені Специфікаціями, чим штучно створив умови для нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за простроення поставки товару.

Крім того, позивач наголошує, що п. 8.3 договору не містить зобов`язання позивача перед відповідачем щодо оплати пені. Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про стягнення пені, не навів аналізу змісту п. 8.3 договору, не встановив, який саме вид відповідальності сторони погодили у разі порушення зобов`язань; чи охоплює відповідний пункт договору саме прострочення поставки, а не інше порушення; чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту (пеня) правовій природі спірного зобов`язання.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2025 у справі №911/1689/25 залишено без руху та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали суду, 26.01.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору у розмірі 2 512,35 грн. Отже, скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги у встановлений процесуальний строк.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Реативні Дрони» та призначено до розгляду на 04.03.2026.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить:

- скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2025 в частині задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» про стягнення 498 956, 98 грн.;

- відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» про зобов`язання виконати умови договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023 р. шляхом надання ТОВ «Пегас Армс» оригіналів сертифікату або паспорта якості на українській мові на товар поставлений відповідно до Специфікації № 1 від 01.02.2023 до договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023;

- ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» про стягнення 498 956, 98 грн відмовити в повному обсязі;

- ухвалити нове рішення, яким зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» про зобов`язання виконати умови договору поставки та стягнення 682 872, 78 грн задовольнити в повному обсязі;

- ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» виконати умови договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023 шляхом надання ТОВ «Пегас Армс» оригіналів сертифікату або паспорта якості на українській мові на товар поставлений відповідно до Специфікації № 1 від 01.02.2023 до договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» судові витрати, пов`язані з розглядом справи;

- в іншій частині рішенням Господарського суду Київської області від 19.11.2025 у справі №911/1689/25 - залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтвоаним через неправильне застосування норм матеріального права, а обставини справи встановлені неповністю та неправильно.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» зазначило, що під час приймання-передачі товару у розпорядженні представників позивача були відсутні документи на товар, тому представники сторін погодили, що всі документи стосовно товару будуть передані одразу після отримання позивачем підписаних видаткових накладних. Станом на день подання апеляційної скарги документи на товар позивачем не надані, а тому з огляду на п. 6.4 договору зобов`язання позивача по поставці товару не вважаються виконаними. Доказів, які підтверджували б передачу позивачем відповідачу документів на товар, матеріали справи не містять.

Отже, зобов`язання відповідача щодо оплати товару не могло бути виконано через невиконання зобов`язання позивачем щодо надання документів на товар.

11.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, останній просив суд апеляційну скаргу ТОВ «Пегас Армс» залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Реактивні Дрони» залишити без змін.

Позивач зазначив, що ТОВ «Пегас Армс» з моменту отримання товару за видатковими накладними не вчиняв будь-яких дій щодо отримання нібито відсутніх товаросупровідних документів, не звертався з відповідними листами претензіям, не висував будь-яких вимог до ТОВ «Реактивні Дрони», не здійснив жодних дій щодо отримання таких товаросупровідних документів

самостійно. Матеріали справи не містять доказів відмови ТОВ «Пегас Армс» від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару або вимоги ТОВ «Пегас Армс» про повернення передплати у зв`язку з «некомплектністю документів».

Також 11.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, останній просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Реативні Дрони».

Відповідач зауважив, що відповідач здійснив всі залежні від нього дії для отримання товару на складі позивача. Водночас, матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б виконання позивачем своїх обов`язків, зокрема щодо направлення відповідачу своєчасного повідомлення про готовність товару до відвантаження. Наявність товару на складах позивача не підтверджує факт того, що зазначений товар мав бути переданий саме відповідачу, оскільки позивач може мати необмежену кількість інших контрагентів.

Представник позивача у судовому засіданні 04.03.2026 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив суд її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Пегас Армс» - відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.03.2026 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив суд її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Реактивні Дрони» - відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, з огляду на викладені скаржниками доводи та вимоги апеляційних скарг, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» (надалі покупець) було укладено договір поставки № 1/01-ПА, згідно з умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти і сплатити, частини, комплектуючі, елементи живлення та інші товари, які у подальшому використовуватимуться у процесі виробництва безпілотних летальних апаратів відповідно до Національного класифікатору України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» 34711200-6 (Безпілотні літальні апарати) (далі - товар) на умовах, передбачених цим договором (надалі - договір).

Колегія суддів зазначає, що єдина копія договору поставки № 1/01-А від 30.01.2023, яка міститься в матеріалах справи, додана позивачем до позовної заяви. Водночас, вказана копія договору не містить підпису уповноваженої особи відповідача та печатку товариства.

Разом з тим, відповідач підтвердив, що дійсно між сторонами було укладено вищевказаний договір. Зміст та умови вказаного договору відповідають копії договору наданій позивачем до позовної заяви.

Згідно з п. 2.1. договору кількість, номенклатура товару зазначаються в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною (далі Специфікації). В Специфікаціях можуть також зазначатись і гарантійні зобов`язання на товар, вимоги, технічні характеристики тощо.

Положеннями пунктів 3.1., 3.2. договору визначено, що поставка товару здійснюється видами транспорту, зазначеними в Специфікаціях. Постачальник зобов`язаний поставити товар на умовах поставки, зазначених в Специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору строки поставки товару зазначаються в Специфікаціях. У разі поставки товару відповідно до графіку поставки, останній оформляється в якості додатку до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно із п. 4.1. договору поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначені в Специфікаціях і включають всі податки, збори і інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування і інші витрати постачальника пов`язані з поставкою товару.

Умови, термін оплати за поставлений товар визначаються в Специфікаціях підписаними сторонами щомісячно, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 11.4. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до « 31» грудня 2024 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (у тому числі гарантійних) за цим договором.

Також позивач зазначив, що між ним та відповідачем укладено Специфікацію № 1 від 01.02.2023 на поставку товару на суму 18 250 000, 00 та Специфікацію № 2 від 30.05.2023 на поставку товару на суму 2 499 150, 00 грн, копії яких були додані до матеріалів позовної заяви.

Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву зауважив, що позивачем було надано проект Специфікації № 1 у редакції, що не погоджена й не підписана сторонами, не є фінальним варіантом домовленостей сторін та за змістом відрізняється від дійсно укладеної Специфікації № 1.

Поряд з цим, відповідач надав Специфікацію № 1 від 01.02.2023 на поставку товару на суму 7 997 280, 00 грн, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками товариств.

У відповіді на відзив на позовну заяву, позивач підтвердив, що дійсно Специфікація № 1 від 01.02.2023 була підписана між стороанми у редакції поданій відповідачем на суму 7 997 280, 00 грн.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 10 496 430, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 40 від 03.04.2023 на суму 2 165 930, 00 грн, актом приймання-передачі комплектуючих від 03.04.2023, видатковою накладною № 48 від 12.05.2023 на суму 2 665 760, 00 грн, актом приймання-передачі комплектуючих від 12.05.2023, видатковою накладною № 53 від 22.05.2023 на суму 1 666 100, 00 грн, актом приймання-передачі комплектуючих від 22.05.2023, видатковою накладною № 75 від 14.07.2023 на суму 1 499 490, 00 грн, актом приймання-передачі комплектуючих від 14.07.2023, видатковою накладною № 83 від 25.07.2023 на суму 2 499 150, 00 грн, актом приймання-передачі комплектуючих від 25.07.2023, наявними в матеріалах справи.

За період дії договору та станом на час розгляду справи відповідачем було сплачено позивачу за поставлений йому товар грошові кошти частково у загальному розмірі 10 049 312, 70 грн.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 447 117, 34 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 цього ж кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ст. 712 цього ж кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 Специфікації № 1 та Специфікації № 2, оплата за специфікацією здійснюється протягом 18 місяців після підписання акту приймання-передачі / видаткової накладної.

Як встановлено колегією суддів, відповідач здійснив оплату за поставлений товар частково на загальну сумі 10 049 312, 70 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 911 від 01.05.2023 на суму 982 000, 00 грн, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 26/05/2023 від 26.05.2023 на суму 835 200, 00 грн, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 31/05/202316 від 31.05.2023 на суму 9 815 000, 00 грн, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували виконання ним у повному обсязі свого обов`язку щодо оплати за поставлений йому товар.

Таким чином, вимоги позивача до відповідача про стягнення 447 117, 34 грн основного боргу за договором № 1/01-ПА від 30.01.2023 поставки є законними і обґрунтованими, а тому суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги в зазначеній частині.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену п. 8.2 договору за період прострочення відповідачем виконання у повному обсязі свого обов`язку по оплаті за поставлений йому товар з 26.01.2025 по 07.05.2025 на загальну суму 37 753, 85 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2. договору у випадку порушення строку оплати товару Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, прийшла до висновку, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстанції обгртунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 37 753, 85 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання у повному обсязі свого обов`язку по оплаті за поставлений йому товар з 26.01.2025 по 07.05.2025 на суму 10 337, 35 грн та 3 748, 44 грн відповідно.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, виконаний позивачем колегія суддів зазначає, що він є обґрунтованим та правильним, а тому місцевий господарський суд дійшов вмотивованого висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат у сумі 10 337, 35 грн та 3 % річних у розмірі 3 748, 44 грн.

Також відповідач звернувся із зустрічним позовом про стягнення пені за несвоєчасну поставку товару у сумі на загальну суму 682 872, 78 грн.

Як було зазначено вище, пунктом 3.2. договору визначено, що строки поставки товару зазначаються в Специфікаціях.

Як вбачається із положень Специфікації № 1 від 01.02.2023, сторони дійшли згоди, що строк поставки за цією Специфікацією становить 40 календарних днів з дати її підписання, а отже до 13.03.2023 включно.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено колегією суддів, відповідачем на виконання умов договору та в межах специфікації № 1 від 01.02.2023 було здійснено поставку наступних партій товару: 03.04.2023 р. на суму 2 165 930, 00 грн згідно з видатковою накладною № 40 від 03.04.2023; 12.05.2023 на суму 2 665 760, 00 грн згідно з видатковою накладною № 48 від 12.05.2023; 22.05.2023 на суму 1 666 100, 00 грн згідно з видатковою накладною № 53 від 22.05.2023; 14.07.2023 на суму 1 499 490, 00 грн згідно з видатковою накладною № 75 від 14.07.2023.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідач свій обов`язок щодо поставки товару та в межах Специфікації № 1 від 01.02.2023 виконав із порушенням строку, встановленого договором, що підтверджується вищевказаними видатковими накладними та актами приймання-передачі комплектуючих, наявних в матеріалах справи.

Заперечуючи проти своєї вини у простроченні поставки товару, ТОВ «Реактивні Дрони» зазначає, що у відповідності до п. 6 Специфікації № 1 товар поставляється на умовах «Склад Продавця».

Позивач вказує, що відповідно до відомості щодо залишків товарів на складах ТОВ «Реактивні Дрони» весь обсяг товару передбаченого до постачання за договором та Специфікаціями №1 та №2 станом на 14.03.2023 обліковувався на складі постачальника, тобто був готовий до видачі.

Водночас, відповідач не забезпечив вивезення товару зі складу постачальника в строки передбачені у Специфікаціях.

Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до п. 3.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється видами транспорту, зазначеними в Специфікаціях. Постачальник зобов`язаний поставити товар на умовах поставки, зазначених в Специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що подана позивачем до суду відомість про залишки товарів на складах ТОВ «Реактивні Дрони» станом на 14.03.2023 сама по собі та без сукупності з іншими належними, допустимими доказами, не є достатнім доказом виконання позивачем, як продавця свого обов`язку передати товар відповідачу. Крім того, наявність товару на складах позивача не підтверджує факт того, що зазначений товар мав бути переданий саме відповідачу, оскільки позивач може мати необмежену кількість інших контрагентів.

Відповідно до Інкотермс «Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати» позивач як продавець зобов`язаний дати відповідачу як покупцю достатнє повідомлення щодо часу і місця, коли і де товар буде наданий у розпорядження останнього (пункт А7).

Вказане підтверджується і постановою Верховного Суду від 15.01.2024 року у справі № 917/1250/23 відповідно до якої зазначено, що продавець за EXW умовами поставки зобов`язується, зокрема:

- підготувати продукцію до відвантаження на своєму складі або разом з іншими товарами, зазначеними покупцем;

- надати відповідну упаковку, якщо вона потрібна для транспортування вантажу;

- надати замовнику доступ до вантажу, документації, необхідної для імпорту відправлення;

- повідомити замовника про готовність вантажу до відвантаження.

Однак, у відповідності до ч. 3 ст. 74 ГПК України, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про готовність товару до передання.

Таким чином, твердження позивача, що прострочення поставки товару відбулося з вини відповідача є необгрунтованим та не підтвердженим належними доказами у справі.

Також заперечуючи проти стягнення пені за прострочення поставки товару, позивач зазначає, що зміст п. 8.3 договору не містить зобов`язання позивача перед відповідачем щодо оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про стягнення пені, не навів аналізу змісту п. 8.3 договору, не встановив: який саме вид відповідальності сторони погодили у разі порушення зобов`язань; чи охоплює відповідний пункт договору саме прострочення поставки, а не інше порушення; чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту (пеня) правовій природі спірного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків, які настають у разі порушення зобов`язання, є сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, як цивільним, так і господарським законодавством допускається можливість забезпечувати виконання зобов`язань таким способом, як пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, господарським законодавством у ч. 4 ст. 231 ГК України закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 3 ст. 6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі можуть врегулювати свої відносини на власний розсуд, суб`єкти господарювання не позбавлені права у договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Отже, тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 року у справі № 904/3565/18 та від 12.09.2023 року у справі № 910/9894/22.

Щодо тверджень позивача про невизначення положеннями п. 8.3 договору для постачальника такої міри відповідальності як пені, то колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що у випадку порушення строків аюо обсягів поставок товару, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

З аналізу положень договору вбачається, що єдиним суб`єктом що здійснює поставку товару є позивач. Договором не передбачено випадків, коли відповідач може виступати постачальником та здійснювати поставку товарів, а тому до відповідача не може бути застосована штрафна санкція, передбачена п. 8.3 договору.

Пункт 8.3 договору є чинним, не змінювався сторонами, не є нікчемним відповідно до законодавства та не визнаний судом недійсним. Умови застосування, вид та розмір штрафних санкцій положеннями пункту 8.3 договору встановлені. Суб`єктний склад в такому випадку можливо встановити з положень договору та суті правовідносин сторін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що хоч внаслідок помилки у п. 8.3. не вказане словосполучення «Постачальник сплачує», але із змісту даного пункту вбачає, що сторони при укладенні договору дійшли згоди про те, що сторона, що порушила строки або обсяги поставок товару за договором, сплачує пеню, що безпосередньо вказує на встановлення сторонами для позивача, такої міри відповідальності, як пеня.

Крім того, позивач у своєму відзиві від 04.07.2025 просить суд зменшити нараховану відповідачем пеню на 90 % до 68 787, 23 грн.

В обґрунтування свого клопотання, викладеного у відзиві, про зменшення штрафних санкцій, позивач зазначає, що прострочення строків поставки товару за договором відбулось не з його вини, а з вини відповідача, а тому пеня підлягає зменшенню.

Щодо вищезазначеного клопотання позивача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При чому законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.

У свою чергу норми статті 233 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначають як обставини, що беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов`язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.

Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2022 р. у справі № 916/2302/21.

Приписами частин 1, 2 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 617 цього ж кодексу особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Водночас, позивачем не було надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували наявність обставин, що є підставою у відповідності до положень ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України для реалізації судом права на зменшення розміру штрафних санкцій.

Отже у зв`язку із тим, що позивач не зазначив достатніх обставин та доказів їх підтвердження, передбачених положеннями ст. 233 Господарського кодексу України, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, то колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання позивача про зменшення розміру штрафних санкцій без задоволення.

Крім того, відповідач у своїй зустрічній позовній заяві, просить суд зобов`язати позивача виконати умови договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023 шляхом надання ТОВ «Пегас Армс» оригіналів сертифікату або паспорта якості на українській мові на товар поставлений відповідно до Специфікації № 1 від 01.02.2023 до договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023.

Згідно із п. 6.3 договору постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання товару оригінали наступних документів:

- рахунок на оплату товару;

- транспортні і супровідні документи;

- сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником) на українській мові;

- видаткову накладну (в 25-х примірниках) або акт прийому-передачі.

Згідно з ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Водночас, колегією суддів встановлено, що ТОВ «Пегас Армс» з моменту отримання товару за видатковими накладними не вчиняв будь-яких дій щодо отримання відсутніх товаросупровідних документів, не звертався з відповідними листавми-претензіями.

Крім того, відповідач не був позбавлений можливості зафіксувати непередання товаросупровідних документів при двосторонньому підписанні видаткових накладних, встановити строк для їх передачння.

Матеріали справи не містять доказів відмови ТОВ «Пегас» від приймання товару, складення актів розбіжностей стосовно відмови від приймання товару або вимоги про повернення передплати у зв`язку із непереданням товаросупровідних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували не отримання в момент поставки товару товаросупровідних документів, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги відповідача про зобов`язання ТОВ «Реактивні Дрони» виконати умови договору поставки № 1/01-ПА від 30.01.2023 шляхом надання ТОВ «Пегас Армс» оригіналів сертифікату або паспорта якості на українській мові на товар поставлений відповідно до Специфікації № 1 від 01.02.2023 до договору є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині.

Зазначення відповідачем, що положення Інструкції № П-7 не поширюються на правовідносини сторін у даній справі, не спростовують вищевикладені висновки суду, оскільки суд першої інстанції як і апеляційний суд, не застосвував та не покладав в основу своїх висновків Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржників, викладені ними в апеляційних скаргах такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржників не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржників ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

У Х В А Л И В:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Реактивні Дрони» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пегас Армс» на рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2025 року у справі № 911/1689/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.11.2025 року у справі № 911/1689/25 залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи № 911/1689/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Гаврилюк

Дата підписання 13.03.2026