ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4938/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 (суддя Бєлік В.Г.)

у справі № 904/4938/24

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

до відповідача-1: Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради

відповідача-2: Департаменту розвитку та інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради

про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та плату за абонентське обслуговування

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" за допомогою підсистеми Електронний суд подало до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву, у якій просить стягнути солідарно з Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради та Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2008 року по 01.05.2024 року в розмірі 62 309,89 грн., з них:

- за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 61 567,46 грн. за період з 01.11.2008 по 01.05.2024;

- плата за абонентське обслуговування в розмірі 626,40 грн. за період з 05.11.2021 по 01.05.2024;

- підігрів води в розмірі 116,03 грн. за період з 01.11.2008 по 01.02.2009.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 у справі № 904/4938/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Криворізької міської ради на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 61 567,46грн, заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 626,40 грн, плата за підігрів води у розмірі 116,03 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 028,00 грн. В задоволенні позовних вимог до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням Криворізькою міською радою подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 у справі № 904/4938/24 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VH1 від 09.11.2017 року). Проте Криворізька міська рада не відповідає ознакам індивідуального споживача. Також апелянт зазначає, про безпідставність посилання судом на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі №461/12525/15ц, вважає, що такі висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки з урахуванням критеріїв визначення подібності правовідносин, що досліджуються в рамках судового спору, не є тотожними приведеної судової практики зі справою №904/4938/24. Також апелянт звертає увагу, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою. В силу ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Щодо незастосування позовної давності зазначає, що приймаючи до уваги нормативні приписи статті 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку позовної давності, трирічний строк позовної давності, вважає, що заява відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню до позовних вимог, які заявлені позивачем з 01.11.2008. З огляду на викладені доводи апелянт вважає рішення суду таким, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 у справі № 904/4938/24 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачем подано відзив, в якому звертає увагу, що відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №214/5495/18, спадщина, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 визнана судом відумерлою. На виконання вказаного рішення суду Рішенням КМР від 27.03.2019 №3609 «Про прийняття відумерлої спадщини до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу», квартиру АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу. Після передачі житлового фонду відповідач, як орган, що відповідає у місті за облік певного нерухомого майна територіальної громади міста фактично володів (та володіє на даний час) користувався на правах власника вказаним приміщенням, усував чужий вплив на вказане нерухоме майно, так як згідно ч. 5 ст. 60 ЗУ Про місцеве самоврядування - органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності, окрім іншого щодо володіння об`єктами права комунальної власності. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна. До споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/ балансоутримувачі/управителі будинків (споруд), в тому числі ОСББ, будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі. Таким чином КМР є належним відповідачем у даній справі. Окрім того зазначає, що статтею 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Щодо строків позовної давності, про застосування якого заявив відповідач позивач зазначає, що з урахуванням пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким передбачено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину», а також пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу згідно якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Таким чином позивачем не пропущено строк позовної давності.

Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого зазначає, що судом встановлено усі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, правильно застосовано норми матеріального права з дотриманням процесуального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в рішенні, надано належну оцінку всім доказам, які надавались суду, ґрунтуючись па повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Департаментом суду було надано акт про списання багатоквартирного будинку №37 з балансу Департаменту від 24.06.2019 року та довідки про балансову належність, в якій значиться, що квартира АДРЕСА_1 на балансовому обліку департаменту не значиться. Отже, житловий будинок №37 на пр-ті Миру списаний 24.06.2019 року з балансового обліку департаменту, в тому числі і квартира АДРЕСА_2 в цьому будинку, на яку на момент списання було зареєстровано право власності. З моменту списання до теперішнього часу квартира на балансовому обліку Департаменту не значиться. Позивач дійшов хибного висновку щодо пред`явлення позовних вимог до Департаменту та визначення його споживачем комунальної послуги, а саме послуги з постачання теплової енергії.

Криворізькою міською радою подано письмову заяву в якій звертає увагу на період стягнення заборгованості, що є предметом дослідження в справі №904/4938/24. Враховуючи приписи статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже до позовних вимог застосовується трирічний строк позовної давності, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №214/5495/18, рішення органу місцевого самоврядування №3609 від 27.03.2019, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 06.07.2023, номер інформаційної довідки 338199099.

Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №214/5495/18, спадщина, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 визнана судом відумерлою, та вирішено передати у власність територіальної громади міста Кривого Рогу Дніпропетровської області квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вказаного рішення суду Рішенням КМР від 27.03.2019 №3609 «Про прийняття відумерлої спадщини до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу», квартиру АДРЕСА_1 прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу. Відповідно до п. 2 Рішення КМР від 27.03.2019 №3609, Департаменту розвитку інфраструктури міста спільно з виконкомом Саксаганської районної у місті ради доручено документальне оформлення державної реєстрації права власності на квартиру за територіальною громадою міста Кривого Рогу.

КПТМ Криворіжтепломережа здійснює постачання теплової енергії до багатоквартирних будинків у місті Кривому Розі, у тому числі і за адресою: АДРЕСА_3 , опалення до якої здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку.

Відповідний будинок, в який вбудовано зазначене вище приміщення, є багатоквартирним житловими будинками. Подання теплоносія до відповідного будинку здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) Позивача (у відповідності до п 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури № 80 від 18.05.2005 Державні будівельні норми України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05) які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення.

Позивачем в матеріали справи надано Акти за період 2014-2024, що підтверджують надання послуг з теплопостачання, зокрема щодо подання теплоносія та припинення подачі теплоносія на житлові будинки, джерелом подання теплової енергії яких є КПТМ Криворіжтепломережа.

Позивачем проводилися нарахування вартості наданих послуг відповідно до тарифів на теплову енергію встановлених:

- рішенням Криворізької міської ради №53 від 16.01.2008 встановлена вартість гарячого водопостачання при наявності приладу обліку з жовтня по квітень 11,44грн. за 1кв.м., з травня по вересень 9,44грн. за 1кв.м., при відсутності приладу обліку з жовтня по квітень 39,47грн. з 1 чол./місяць, з травня по вересень 32,57грн. з 1 чол./місяць, рішенням №584 від 13.08.2008 при наявності приладу обліку з жовтня по квітень 13,69грн. за 1кв.м., з травня по вересень 11,24грн. за 1кв.м., при відсутності приладу обліку з жовтня по квітень 47,23грн. з 1 чол./місяць, з травня по вересень 38,78грн. з 1 чол./місяць, рішенням №822 від 26.11.2008 гаряче водопостачання при наявності приладу обліку з жовтня по квітень 14,32грн. за 1кв.м., з травня по вересень 11,87грн. за 1кв.м., при відсутності приладу обліку з жовтня по квітень 49,40грн. з 1 чол./місяць, з травня по вересень 40,95грн. з 1 чол./місяць;

- з 01.01.2011 постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14.12.2010, тариф на теплову енергію для населення 224,58грн. за 1 Гкал;

- з 01.07.2014 затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №650 від 06.06.2014, та з 21.11.2014 затверджено постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 31.10.2014, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 427,83 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 12,94 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання - 27,21 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників - 25,29 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість).

- з 01.05.2015 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізовного опалення (з ПДВ), з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання 42,88 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників 39,67 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість).

- з 01.07.2016 по 03.11.2016 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1411,77 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

- з 04.11.2016 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1782 від 06.10.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

- з 09.07.2017 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №784 від 15.06.2017 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1393,27 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 50,73 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість);

- з 31.12.2017 згідно постанови від 28.12.17р. №1536 Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 354,69 грн/Гкал);

для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 67,05 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуваням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 50,36 грн за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової 16,69 грн за 1 кв. м).

- з 06.10.2018 відповідно до Постанови НКРЕКП від 27.02.2018 №240 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 31.03.2015 №1171" тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1431,15 грн./Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 67,34 грн. /кв.м. (з ПДВ).

- з 01.01.2019 відповідно до Постанови НКРЕКП від 10.12.2018 №1752"Про встановлення тарифів на послугу з централізованого опалення, що надається населенню КПТМ "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", яке є виконавцем цієї послуги" тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1701,19 грн./Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 80,04 грн./кв.м. (з ПДВ).

- з 25.10.2021 згідно Рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 22.10.2021 №530 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послугу з постачання теплової енергії КПТМ Криворіжтепломережа з урахуванням інтересів Криворізької міської територіальної громади" (згідно Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері постачання теплової енергії та постачання гарячої води в опалювальному періоді 2021/2022рр.) становить 1701,19грн. / Гкал (з ПДВ).

- з 05.11.2021 договірні відносини між КПТМ Криворіжтепломережа та споживачами власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05.10.2021, що укладений в порядку п.11 ч.1 ст.1, ч.5 ст.13 ЗУ Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.11.2017 року Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

- з 05.11.2021 згідно до п. 11 ст. 1 ЗУ Про житлово-комунальні послуги №2189-VIII від 09.06.2018 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з витратами на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі 33,74 грн. (з ПДВ), та плату за абонентське обслуговування без витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі у розмірі 22,05 грн. (з ПДВ) на підставі Наказу КПТМ КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА № 712 від 03.11.2021; та з 01.12.2021 розмір плати за абонентське обслуговування за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з витратами на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі 35,19 грн.(з ПДВ), та плату за абонентське обслуговування без витрат на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії у розмірі у розмірі 22,05 грн. (з ПДВ) на підставі Наказу КПТМ КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА №791 від 30.11.2021.

Позивач звернувся до Криворізької міської ради як до власника квартири за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд.37 кв.97, з претензією вих №2640/13 від 09.05.2025, згідно якої просив сплатити заборгованість за послуги постачання теплової енергії за період з 01.11.2008 по 01.05.2024 у розмірі 61 567,46 грн, за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.05.2024 у розмірі 626,40 грн. та підігрів води за період з 01.11.2008 по 01.02.2009 в розмірі 116,03 грн.

Відповідачем 2 на вказану претензію надано відповідь вих.№16/07/2053 від 18.06.2025, згідно якої зазначив, що споживання житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії нерозривно пов`язане з передачею нерухомого майна житлового фонду комунальної власності у постійне користування на підставі відповідного ордеру. З розрахунку вбачається що, заборгованість за постачання теплової енергії за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 37 кв. 97 виникла з 01.11.2008, тобто до реєстрації права власності на вказану квартиру на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №214/5495/18. Окрім того, звернув увагу, що заборгованість нарахована з порушенням встановленого у статті 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності.

Несплата заборгованості з постачання теплової енергії, плати за абонентське обслуговування та підігрів води і стала причиною виникнення спору.

Щодо викладених обставин колегія зазначає наступне.

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігрів питної води, інших господарських та технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі -продажу.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частини 4, 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" відповідно до приписів Закону України "Про природні монополії" відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Таким чином, в силу законодавства позивач не може відмовитися від надання послуг з теплопостачання споживачам.

Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються спеціальним законодавством, зокрема Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за №1198 (далі - Правила № 1198) та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до частини другої ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п.6 ч.1.с. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (Постанова втратила чинність з 01.05.2022 на підставі Постанови КМ України № 85 від 02.02.2022).

Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором (п. 37 Правил в редакції Постанови КМ України № 85 від 02.02.2022).

Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом (частина 4 статті 24 Закону України "Про теплопостачання").

Законом України від 03.12.2020 № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесено зміни до законів України що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі і до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

У частині 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції Закону №1060-IX від 03.12.2020) встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

За приписами ч.5 ст.13 цього Закону у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VIII (в редакції від 01.05.2021) договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМУ №1022 від 08.09.2021) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

На виконання вимог Закону КПТМ "Криворіжтепломережа" 05.10.2021 оприлюднило, на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання.

Згідно з п. 1 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (послуга) індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.53 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії цей договір може бути розірваний у разі прийняття рішення співвласниками щодо зміни моделі договірних відносин відповідно до статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

В матеріали справи не надано доказів прийняття співвласниками житлового будинку за адресою м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд.37 рішення про вибір моделі договірних відносин з надавачем послуг з постачання теплової енергії КПТМ "Криворіжтепломережа".

Таким чином між КПТМ "Криворіжтепломережа" та Криворізькою міською радою 05.11.2021 укладено типовий індивідуальний договір в силу вимог Закону.

Згідно пункту 11 Індивідуального договору - обсяг спожитої у будинку Послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між Споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. №315 (далі-Методика розподілу).

Пунктом 16 Індивідуального договору передбачено, що на час відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з його ремонтом, проведенням повірки засобу вимірювальної техніки, який є складовою частиною вузла обліку, ведення комерційного обліку здійснюється відповідно до Методики розподілу.

Відповідно до п. 30 Індивідуального договору зазначено, що Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. №830, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному вебсайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/.

Вартістю Послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або офіційному вебсайті Виконавця http://www.kpts.dp.ua/ (п. 31 Індивідуального договору).

Пунктом 32 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

В п. 34 Індивідуального договору зазначено - що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту Послугу.

Позивач звернувся до Криворізької міської ради, як до власника квартири за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд.37 кв.97 та Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, як балансоутримувача про солідарне стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію:

за період з 01.11.2008 по 01.05.2024 в розмірі 62 309,89 грн, з них:

- за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 61 567,46 грн (за період з 01.11.2008 01.05.2024);

- плата за абонентське обслуговування в розмірі 626,40 грн (за період з 05.11.2021 01.05.2024);

- підігрів води у розмірі 116,03 грн (за період з 01.11.2008 по 01.02.2009).

Доказів погашення заборгованості у заявленому до стягнення розмірі в матеріали не надано.

Рішенням господарського суду позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Криворізької міської ради на користь позивача заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 61 567,46 грн, заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 626,40 грн, плата за підігрів води у розмірі 116,03 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3 028,00 грн. В задоволенні позовних вимог до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради відмовлено.

В обґрунтування вказаного рішення суд зазначив, що враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості, при цьому позивачем доведено надання послуги з постачання тепла та за абонентське обслуговування, господарський суд дійшов висновку, що вимога до Криворізької міської ради є такою, що заявлена правомірно та підлягає задоволенню.

Верховний Суд неодноразово в постановах від 25.03.2019 у справі № 910/12510/17, від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17, від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17 зазначав, що фактичне споживання теплової енергії, в тому числі і у разі відсутності договору, а також не вчинення дій з відключення від послуг теплопостачання, здійснюється відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, не звільняє від оплати вартості спожитої теплової енергії, і вважається допущеним господарським правопорушенням у відносинах теплопостачання. Зазначений правовий висновок викладено у постановах.

Споживач не звільняється від оплати послуги з теплопостачання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні і послуга з постачання теплової енергії є обов`язковою до сплати незалежно від проживання.

З огляду на викладене колегія погоджується з висновком господарського суду про доведеність порушення прав позивача та наявність підстав для стягнення з відповідача заявлених до стягнення сум.

При цьому, розглянувши заяву відповідача 1 про застосування строку позовної давності до вимог з 01.11.2008 господарський суд зазначив, що згідно п.12 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Також пунктом 19 вказаного розділу, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги нормативні приписи статті 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку позовної давності, суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення заборгованості, як станом на дату початку в країні карантину, так і на цей час не сплинув.

Разом з тим колегія не погоджується з висновком суду про незастосування строку позовної давності та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником із часу відкриття спадщини, відповідно закон зобов`язує власника, у тому числі, утримувати таке майно саме з зазначеного моменту.

Як було зазначено раніше, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №214/5495/18, спадщина, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 визнана судом відумерлою.

Рішенням КМР від 27.03.2019 №3609 «Про прийняття відумерлої спадщини до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу» вказану квартиру прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу.

Отже Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради є власником квартири 97, будинку 37 на проспекті Миру у м.Кривий Ріг.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Разом із цим, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг;

Таким чином Криворізька міська рада, яка прийняла спадщину та якій належить на праві власності квартира 97, будинку 37 на проспекті Миру у м.Кривий Ріг, з моменту відкриття спадщини, зобов`язана утримувати таке майно та у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 06.09.2023 у справі №910/18489/20 зазначала, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем.

Оскільки судом встановлено обставини порушення прав позивача та підстави для задоволення його вимог, в даному випадку підлягає розгляду та дослідженню заява боржника про застосування строку позовної давності.

Позивачем заявлено до стягнення суми заборгованості за надані послуги за загальний період з 01.11.2008 по 01.05.2024.

Апеляційний суд звертає увагу, що процедура прийняття спадщини не перериває та не зупиняє строків позовної давності. Спадкоємець набуває права та обов`язки, що існували на момент смерті, тому якщо на момент відкриття спадщини строк позовної давності за певними зобов`язаннями почав спливати, то такий строк продовжує спливати і для спадкоємця.

Таким чином позовна давність обчислюється з моменту порушення права, а не прийняття спадщини.

Згідно з п.12 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Окрім того у відповідності до пункту 19 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Згідно п.18 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Карантин в Україні встановлено з 12.03.2020, воєнний стан в Україні введено з 24.02.2022 та триває станом на дату розгляду справи.

Таким чином колегія зазначає, що заява відповідача 1 щодо застосування строків позовної давності підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за період з лютого 2017 (сплата вартості послуг в березні 2017 року) по травень 2024 року в сумі 46 115,06 грн. за послуги з теплопостачання та 626,40 грн. плати за абонентське обслуговування за період з 05.11.2021 по 01.05.2024.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги про складення актів подання теплоносія в односторонньому порядку, що не може бути належним доказом надання послуг колегія зазначає, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.06.2023 у справі №914/2355/21 та Верховний Суд у справі №911/1981/20 від 05.10.2023 зазначали, що господарським судом правомірно визнано такі акти належними доказами надання в опалювальний період 2021/2024 років послуги позивачем відповідачу з постачання теплової енергії, оскільки неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.

Окрім того, у постанові від 22.08.2023 у cправі №910/14570/21 Верховний Суд зазначив, що факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами в їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (надання послуг).

Отже надання послуг на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального надання послуг за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття таких послуг у строк, визначений договором.

Факт отримання відповідачем послуги, у тому числі, підтверджується актами надання теплоносія до житлового будинку №37 по пр. Миру, що в м. Кривому Розі, у якому знаходиться будинку №97, власником якого є відповідач 1, що неспростовано останнім.

Також апеляційними судом відхиляються доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання судом на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі №461/12525/15ц, оскільки такі висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття «подібні правовідносини», що полягає в тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, щодо якого вони вступають у правовідносини, у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні ознаки з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність ознак слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема, пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їх оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, й надалі порівнювати права та обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) та за потреби, зумовленої цим регулюванням, - визначити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

З огляду на те, що спірні правовідносини як в цій справі, що переглядається, так і в справі №461/12525/15-ц, у тому числі, стосуються визначення законодавчого регулювання визнання спадщини відумерлою та зроблено висновок, що захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись книгою шостою ЦК України «Спадкове право», то висновки, викладені в постанові від 14.12.2022 Великої Палати Верховного Суду у справі №461/12525/15-ц підлягають врахуванню в цій справі.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області в частині задоволених вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 46 115,06 грн. за та 626,40 грн. плати за абонентське обслуговування.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, оскільки матеріалами справи підтверджено, що останній не є власником зазначеного майна, відповідно, у останнього не виникає обов`язку щодо утримання такого майна.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.4 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Як визначено ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 у справі № 904/4938/24 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Криворізької міської ради (; пл. Молодіжна, буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50101) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (; пров. Цісик Квітки, 9, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000) заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 46 115,06 грн., заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 626,40 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2271,44 грн, видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В решті оскаржуване рішення залишається без змін.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 407,16 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 у справі № 904/4938/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 у справі № 904/4938/24 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Криворізької міської ради (; пл. Молодіжна, буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50101) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (; пров. Цісик Квітки, 9, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000) заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 46 115,06 грн., заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 626,40 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2271,44 грн, видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В решті оскаржуване рішення залишається без змін.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (; пров. Цісик Квітки, 9, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50000) на користь Криворізької міської ради (; пл. Молодіжна, буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50101) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 407,16 грн.

Видачу наказів на виконання даної постанови покласти на Господарський суд Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Т.А.Верхогляд