РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2026Справа № 910/15106/25

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (Україна, 31000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Красилів, вул. Щаслива, буд. 1; ідентифікаційний код: 14307831)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Технолоджі" (Україна, 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, буд. 26, кв. 72; ідентифікаційний код: 42211034)

про стягнення 903 628,80 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (далі - відповідач) про стягнення 903 628,80 грн, з яких 704 716,80 грн неустойки та 198 912,00 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 1/23-12ВУ від 23.12.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визнано справу малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Будь-яких заперечень від відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, буд. 26, кв. 72.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 10.12.2025 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

29.12.2025 до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення 22.12.2025 поштового відправлення відповідачеві (копії ухвали про відкриття провадження у справі від 10.12.2025).

Відтак суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та йому були створені достатні умови для реалізації своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сан-Технолоджі" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (далі - замовник) було укладено Договір поставки №1/23-12ВУ (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити замовнику "Вакуумна установка тестування деталей, код Д К 021:2015: 39230000-3 - Вироби спеціального призначення" - 6 компл., (далі - устаткування), в обсязі та на умовах, вказаних в даному договорі та Технічній специфікації (Додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити постачальнику устаткування у розмірі, строки та порядку, що визначені умовами договору.

Згідно з п. 2.1 Договору ціна устаткування (сума цього договору) становить 2841600,00 грн з ПДВ і включає вартість устаткування, упаковки і транспортування до місця постачання, комплекту технічної документації, вартість навчання (інструктажу) фахівців замовника та всі інші витрати постачальника на виконання цього договору.

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили, що замовник зобов`язується здійснити оплату за цим договором у наступному порядку:

- попередня оплата у розмірі 80% від ціни устаткування, що становить 2 273 280,00 грн з ПДВ, яка здійснюється протягом 10 робочих днів з дати укладання договору;

- остаточний розрахунок у розмірі 20% від ціни устаткування, що становить 568 320,00 грн, з ПДВ, протягом 10 робочих днів з дня підписання Акту приймання устаткування (Додаток 3 до даного договору), видаткової накладної на устаткування та Декларації про відповідність устаткування вимогам технічних регламентів.

Відповідно до п. 3.2 Договору постачальник зобов`язується поставити устаткування протягом 90 календарних днів з дати підписання даного договору та здійснення попередньої оплати на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 3.3 Договору в разі затримки попередньої оплати з вини замовника, строк постачання устаткування переноситься пропорційно до строку її здійснення. Кінцевою датою виконання зобов`язання постачальника по поставці устаткування згідно даного договору є дата підписання Акту приймання устаткування (Додаток 3 до даного договору).

Додатком №1 до Договору сторони затвердили Специфікацію на поставку товару вартістю 2 841 600,00 грн.

28.12.2024 на виконання умов Договору позивачем було здійснено попередню оплату товару (80% вартості устаткування) у розмірі 2 273 280,00 грн, що підтверджується випискою за банківським рахунком позивача від 30.12.2024.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару за Договором, позивач направив на електронну пошту відповідача Заяву про досудове врегулювання спору №72-18/2363 від 10.11.2025, в якій просив здійснити поставку товару та сплатити штрафні санкції в розмірі 843 955,20 грн.

З огляду на порушення відповідачем строків поставки товару, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку в розмірі 704716,80 грн та штраф у розмірі 198912,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт перерахування позивачем 28.12.2024 на рахунок відповідача попередньої оплати товару в розмірі 2 273 280,00 грн у встановлені Договором порядку та строк.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак суд приходить до висновку, що останнім днем строку виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки устаткування є 28.03.2025.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Матеріали справи також не містять доказів поставки відповідачем товару у встановлений Договором строк.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим договором, постачальник зобов`язаний сплатити замовнику неустойку у розмірі 0,1 відсотка від суми договору за кожний день прострочення, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від суми договору.

Позивач заявив до стягнення пеню за період з 29.03.2025 по 01.12.2025.

Водночас, судом встановлено, що такий строк нарахування пені суперечить приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки перевищує встановлений законом шестимісячний строк. Інший строк нарахування пені Договором не передбачено.

Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором.

У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.

Таким чином, правомірним є нарахування пені за період з 29.03.2025 по 29.09.2025, що за розрахунком суду складає 525 696,00 грн.

Крім того, оскільки прострочення зобов`язання перевищує 15 днів, наявні підстави для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7% від ціни Договору, що дорівнює 198 912,00 грн.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 525 696,00 грн та штрафу в розмірі 198 912,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 10 869,12 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 2 685,31 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан-Технолоджі" (Україна, 01042, м. Київ, вул. Саперне поле, буд. 26, кв. 72; ідентифікаційний код: 42211034) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Красилівський агрегатний завод" (Україна, 31000, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Красилів, вул. Щаслива, буд. 1; ідентифікаційний код: 14307831) пеню в розмірі 525696 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн 00 коп., штраф у розмірі 198912 (сто дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот дванадцять) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 10869 (десять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн 12 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 2685,31 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.03.2026.

Суддя О.В. Нечай