ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

09 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/4822/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.

Розглянувши апеляційну скаргу Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024

по справі №916/4822/23

за позовом: Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

до відповідача: Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради

про стягнення 987278,48 грн.

суддя суду першої інстанції Сулімовська М.Б.

місце винесення рішення: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29,

повний текст рішення складено та підписано: 09.01.2024 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.01.2024 позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на користь Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" - 987278, 48 грн. заборгованості за договором з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.02.2021 №173, 11847, 34 грн. судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Комунальна установа з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на рішення Господарського суду Одеської області від 09 січня 2024 року по справі №916/4822/23, поновивши Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради строк на подання цієї апеляційної скарги і поновивши строки на подання доказів, які додаються до цієї скарги, як такі, що пропущені з поважних причин; відстрочити Комунальній установі з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 09 січня 2024 року по справі № 916/4822/23 - до ухвалення за наслідками розгляду цієї апеляційної скарги судового рішення у справі; скасувати повністю рішення Господарського суду Одеської області від 09 січня 2024 року по справі № 916/4822/23 і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради про стягнення 987 278,48 грн. боргу та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку заявник посилається на те, що відповідач ніколи не отримував ні засобами поштового зв`язку, ні на свою електронну пошту, ні будь-яким іншим чином оскаржуване судове рішення, що пов`язано в тому числі й з тим, що зареєстрованим місцем знаходження (юридичної адресою) відповідача є місто Херсон, вулиця Перекопська, 17, тобто «червона зона» міста Херсон, де фактично відповідач (його працівники) не знаходився вже тривалий час і не знаходиться наразі через велику загрозу перебування для цивільних в цьому регіоні міста та небезпеку для життя, що пов`язано з постійними ворожими обстрілами з боку військових РФ, адже вул. Перекопська розташована у безпосередній близькості до прибережної зони лінії зіткнення, що є загальновідомим фактом, який не потребує доказуванню.

Також, заявник зазначає, що через наведені обставини поштове відділення за вказаної адресою тривалий час не працює та не здійснює доставку кореспонденції.

Скаржник також зазначає, що з моменту звільнення колишнього директора (20.08.2024 року) і до моменту призначення нового директора Званчука І.І. (04 грудня 2025 року), керівництво КУ взагалі ніхто не здійснював, через юридичну та фактичну відсутність керівника як такого.

Заявник зазначає, що фактично, про існування цієї справи і про наявність оскаржуваного судового рішення відповідач довідався лише 06 лютого 2026 року, коли новим керівником КУ з капітального будівництва та експлуатації ХОР Званчуком І.І. було спочатку 22.01.2026 року зареєстровано електронний кабінет відповідача в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

У зв`язку з чим скаржник вважає, що строк на апеляційне оскарження повинен бути поновлений.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/4822/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

17.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» надійшли заперечення щодо відкриття апеляційного провадження у справі.

Обґрунтовуючи заперечення, заявник зазначає про те, що скаржник був обізнаний про існування судового рішення, оскільки оскаржуване судове рішення представником скаржника було отримано поштою 18.01.2024 року, про що свідчить поштове повідомлення, яке наявне в матеріалах справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/4822/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024 по справі №916/4822/23 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

03.03.2026 матеріали справи №916/4822/23 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Дослідивши апеляційну скаргу, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження відповідно до наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Відповідно до частини першої статті 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам по собі факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки вказане клопотання з огляду на приписи процесуального закону повинно містити обґрунтування поважності пропуску такого строку, а за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються до господарського суду на загальних підставах.

У розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України питання про поважність причин пропуску процесуального строку вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку учасником справи і лише сам факт звернення з відповідним клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк.

Відповідно до частини другої статті 261 Господарського процесуального кодексу України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначений у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України річний строк є присічним і не застосовується лише у двох випадках, вказаних у даній нормі права.

Слід зауважити, що у постановах від 14.08.2019 у справі №62/112 та від 16.01.2020 у справі №925/1600/16 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 Господарського процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Однак з приписів частини другої статті 261 Господарського процесуального кодексу України не вбачається безумовного обов`язку суду відкрити апеляційне провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки. Натомість, як вбачається із системного аналізу положень даної статті, суд у такому випадку надає оцінку наведеним апелянтом причинам пропуску строку апеляційного оскарження на предмет їх поважності.

Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку, і у разі, коли відповідну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою, з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою для визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 261 Господарського процесуального кодексу України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03.05.2022 у справі №904/1875/19, від 23.04.2023 у справі №9/41.

Отже, норми Господарського процесуального кодексу України підлягають застосуванню до всіх без винятку учасників судового процесу, а окремі норми визначають початок перебігу процесуального строку на оскарження судових рішень саме для осіб, які не брали участі у розгляді справи, а суд вирішив питання про їх права та інтереси, та передбачають можливість поновлення процесуального строку на оскарження судових рішень.

Схожі за змістом правові висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №922/765/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2019 у справі №5011-46/18261-2012, від 03.10.2019 у справі №909/117/17, від 08.10.2019 у справі №5011-46/18261-2012, від 03.04.2023 у справі №906/1357/20.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №916/3188/16 звернуто увагу на необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини щодо поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

За сталою практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, сформованою в рішеннях «Стаббінгс на інші проти Сполученого Королівства» та «Девеер проти Бельгії», право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Можливість поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків. При цьому слід зауважити, що норми Господарського процесуального кодексу України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та довести ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.11.2023 року було відкрито провадження у справі. Зазначена ухвала суду була отримана представником відповідача Мирончук О.В. особисто 20.11.2023 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення (а.с.82).

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що представником відповідача Комунальною установою з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради оскаржуване судове рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024 року по справі №916/4822/23 також було отримано засобами поштового зв`язку 18.01.2024 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення (а.с.95).

Колегія суддів зазначає, що вказане повністю спростовує твердження відповідача, що ними не отримувалася копія оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач Комунальна установа з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради був обізнаний про винесення вищевказаного судового рішення.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що неподання апеляційної скарги у короткий строк з моменту ознайомленням зі змістом оскаржуваного рішення суду після його отримання засобами поштового зв`язку є свідченням того, що скаржник не намагався вчинити усі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на апеляційне оскарження, що в свою чергу, не свідчить про сумлінне та добросовісне ставлення до наявних у нього прав і обов`язків, а також невчинення усіх можливих та залежних від нього дії для вчасного подання апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що несвоєчасне подання апеляційної скарги залежало виключно від волевиявлення та суб`єктивної поведінки самого скаржника, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії, а причини поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні не є поважними.

Так, за змістом частини другої статті 261 ГПК України застосування частини третьої статті 260 ГПК України та оцінка поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення у разі його оскарження після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення здійснюється апеляційним судом у разі встановлення тих обставин, з якими положення частини другої статті 261 ГПК України пов`язують існування виняткових випадків, за яких поновлення строку на апеляційне оскарження можливе після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення за наявності поважних причин пропуску, а саме: пропущення процесуального строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, або якщо подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у справі, щодо якої суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки.

Звідси, за відсутності (невстановлення судом) цих виняткових випадків у разі апеляційного оскарження судового рішення після спливу одного року з дня складення його повного тексту, апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, не оцінюючи при цьому поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження цього судового рішення, оскільки положення частини другої статті 261 ГПК України не пов`язують можливість відкриття апеляційного провадження за скаргою на судове рішення у разі його оскарження після спливу одного року з дня складення його повного тексту з поважністю причин пропуску строку на апеляційне оскарження цього рішення, що виключає необхідність застосування судом як частини 3 статті 260, так і частини четвертої статті 261 ГПК України, тобто відповідне клопотання, у разі його подання, апеляційним судом не розглядається та щодо нього суд не ухвалює відповідного рішення.

Наведена правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2018 у справі № 54/239 (пункт 4.2.5).

За викладених вище обставин, у зв`язку зі спливом майже двох років з дня прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, встановлення обставин, що скаржник був повідомлений про розгляд справи № 916/4822/23 належним чином, відсутністю доказів щодо наявності обставин передбачених п.п. 1,2 ч. 2 ст. 261 ГПК, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024 у справі №916/4822/23.

Керуючись статтею 234, 256, ч.2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно - західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи з капітального будівництва та експлуатації Херсонської обласної ради на рішення Господарського суду Одеської області від 09.01.2024 по справі №916/4822/23.

2. Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.