ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року Справа № 902/1022/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Балтак Д.О.

від відповідача - не з`явився

прокурор - Декалюк Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25 (повний текст складено 19 грудня 2025 року, суддя Тварковський А.А.)

за позовом Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення штрафних санкцій на суму 23989358,84 грн

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення штрафних санкцій на суму 23989358,84 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25 частково задоволено позов Заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення штрафних санкцій на суму 23989358,84 грн.

Визнано недійсними додаткові угоди від 24.11.2023 №4 та від 27.12.2023 №5 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/102, укладеного між Міністерством оборони України () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" ().

Визнано недійсними додаткові угоди від 24.11.2023 №4 та від 27.12.2023 №5 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/103, укладеного між Міністерством оборони України () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" ().

Визнано недійсною додаткову угоду від 27.12.2023 №4 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/104, укладеного між Міністерством оборони України () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" ().

Визнано недійсною додаткову угоду від 27.12.2023 №4 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/105, укладеного між Міністерством оборони України () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" ().

Визнано недійсною додаткову угоду від 27.12.2023 №4 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/107, укладеного між Міністерством оборони України () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" ().

Визнано недійсною додаткову угоду від 27.12.2023 №4 до договору від 23.02.2023 № 286/3/23/108, укладеного між Міністерством оборони України () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" ().

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" (вул. Волошкова, 51-А, м. Вінниця, 21034, ) на користь Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049, код ЄДРПОУ 00034,17 грн пені та 5010262,26 грн штрафу.

У стягненні з відповідача 6984417,16 грн пені та 5010262,25 грн штрафу відмовлено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" (вул. Волошкова, 51-А, м. Вінниця, 21034, ) на користь Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ) 384064,38 грн витрат на сплату судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, встановивши, що спірні додаткові угоди від 24 листопада 2023 року №4 та від 27 грудня 2023 року №5 до договорів від 23 лютого 2023 року укладені без наявності передбачених законом підстав для зміни істотних умов договорів про публічну закупівлю, оскільки обставини, на які посилалися сторони (наслідки землетрусів у Турецькій Республіці та виробничі аварії контрагентів), існували або були передбачуваними на момент укладення основних договорів, а тому не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України та пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з чим суд визнав зазначені додаткові угоди недійсними та задовольнив вимоги про стягнення з ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" нарахованих штрафних санкцій за прострочення поставки товару.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у справі в частині, у якій позов задоволено щодо вимог немайнового характеру, та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року в частині задоволення позову про визнання недійсними додаткових угод та стягнення штрафних санкцій ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 3, 234, 538, 551, 614 ЦК України, статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", підпункту 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, а також статей 73 79, 236 238 ГПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в оскарженій частині.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про фіктивність спірних додаткових угод, не встановивши наявності умислу сторін на укладення правочинів "про людське око" та не дослідивши обставини, які свідчать про добросовісну поведінку відповідача. На думку скаржника, сам по собі факт невиконання або неналежного виконання договору не свідчить про фіктивність правочину, а прокурором не надано жодного доказу існування спільного умислу сторін на приховування справжніх намірів.

Окремо апелянт наголошує, що зміна строків поставки здійснювалася з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпунктом 4 пункту 19 Особливостей, а саме у зв`язку з виникненням документально підтверджених об`єктивних обставин. На переконання скаржника, суд безпідставно не врахував висновки Вінницької торгово-промислової палати, які підтверджують наявність таких обставин, а також неправильно тлумачив норми спеціального законодавства щодо допустимості продовження строків виконання зобов`язань.

Апелянт стверджує, що землетруси у Турецькій Республіці, хоча й мали місце до укладення договорів із Міністерством оборони України, однак про неможливість виконання контракту виробник повідомив відповідача лише після їх підписання, що, на думку скаржника, свідчить про добросовісність його поведінки на момент укладення основних договорів. Відповідач, за твердженням апелянта, вжив усіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язань, укладав нові контракти з іншими виробниками, повідомляв замовника про істотну зміну обставин та ініціював отримання сертифікатів ТПП.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно кваліфікував зазначені обставини як "звичайний комерційний ризик", не надавши оцінки наданим доказам, у тому числі сертифікатам та висновкам торгово-промислових палат України та Туреччини, а також листуванню з контрагентами та замовником.

Скаржник також посилається на відсутність шкоди інтересам держави та обороноздатності, зазначаючи, що обсяг непоставленого товару був незначним у порівнянні із загальними обсягами закупівель, вплив прострочення поставки на обороноздатність за висновком Держаудитслужби є низьким, а доказів дефіциту відповідного майна військовими частинами матеріали справи не містять.

Додатково апелянт вказує на відсутність підстав для представництва інтересів держави прокурором, оскільки Міністерство оборони України самостійно зверталося до суду з позовами про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договорів, що, на думку скаржника, виключає можливість дублювання таких вимог прокурором. Апелянт вважає, що прокурор не довів неналежного здійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом.

З урахуванням наведеного апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними додаткових угод та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 січня 2026 року у справі №902/1022/25 залишено без руху апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25. Запропоновано скаржнику усунути протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, шляхом подання заяви про усунення недоліків апеляційної скарги до якої долучити докази сплати судового збору у розмірі 29 068,80 грн.

27 січня 2026 року від ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано докази сплати судового збору у розмірі 29068,80 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 лютого 2026 року у справі №902/1022/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25. Розгляд апеляційної скарги призначити на "04" березня 2026 р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.

06 лютого 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від прокурора Офісу Генерального прокурора Декалюка Дениса Ернестовича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №902/1022/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2026 року у справі №902/1022/25 заяву прокурора про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

16 лютого 2026 року від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

При цьому прокурор зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про незаконність спірних додаткових угод, оскільки вони суперечать пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", підпункту 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, а також положенням статей 651, 652 ЦК України, з огляду на відсутність передбачених законом підстав для зміни істотних умов договорів про закупівлю.

Офіс Генерального прокурора наголошує, що обставини, на які посилається апелянт (землетруси у Турецькій Республіці та пов`язані з ними наслідки), виникли до укладення спірних договорів від 23 лютого 2023 року, мали загальновідомий характер та не можуть вважатися істотною зміною обставин у розумінні статті 652 ЦК України. Укладення договорів за наявності таких обставин свідчить про прийняття відповідачем відповідних комерційних ризиків.

Крім того, у відзиві зазначено, що укладені додаткові угоди про продовження строків постачання були підписані після спливу встановлених договорами строків, а в окремих випадках уже після фактичного виконання зобов`язань з поставки товару та після направлення Міністерством оборони України претензій щодо нарахування штрафних санкцій. За таких обставин продовження строків виконання зобов`язань є юридично неможливим, а відповідні додаткові угоди мають ознаки фіктивності.

Прокурор також вказує, що висновки Вінницької торгово-промислової палати не можуть підтверджувати правомірність зміни істотних умов договорів, оскільки такі документи можуть засвідчувати лише наявність форс-мажорних обставин, але не створюють самостійної правової підстави для внесення змін до договорів у сфері публічних закупівель поза межами спеціального законодавства.

Щодо доводів апелянта про відсутність вини та недобросовісної поведінки, у відзиві зазначено, що питання вини відповідача не є визначальним для оцінки правомірності внесення змін до договорів, оскільки предметом спору є законність додаткових угод, а не звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. При цьому укладення додаткових угод після спливу строків виконання зобов`язань фактично спрямоване на зменшення обсягу відповідальності відповідача за прострочення поставки товару.

З огляду на викладене, Офіс Генерального прокурора вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, такими, що зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, та просить суд апеляційної інстанції залишити рішення суду першої інстанції без змін

02 березня 2026 року через систему "Електронний суд" ЄСІТС від представника Міністерства оборони України - Балтака Дмитра Олеговича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі №902/1022/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03 березня 2026 року у справі №902/1022/25 задоволено заяву Міністерства оборони України про участь у судовому засіданні у справі №902/1022/25 в режимі відеоконференції.

03 березня 2026 року від ТОВ "Трейд Лайн Рітейл" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 04 березня 2026 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, прокурор та представник позивача повністю заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Міністерство оборони України та Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" уклали Договори №№ 286/3/23/102, 286/3/23/103, 286/3/23/104, 286/3/23/105, 286/3/23/107, 286/3/23/108 від 23 лютого 2023 року за результатами процедури закупівлі для державних потреб товарів речової служби та на момент підписання договорів сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договорами, а саме до 31 травня 2023 року (відповідно до Специфікацій).

Факт укладення вказаних договорів на відповідних умовах сторонами не заперечується та встановлено у рішеннях Господарського суду Вінницької області по справах: №902/448/24, №902/522/24, №902/411/24, №902/487/24, №902/483/24, №902/476/24.

За умовами пункту 5.2 договорів строк поставки товару визначений у специфікації до договору (пункту 1.3.).

Відповідно до пункту 5.3. договорів місцем поставки товару (партій товару) є одержувачі замовника (Об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України), що зазначені у рознарядці та ростовці Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 та додаток 2), згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Згідно із пунктом 5.5 договорів товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки та ростовки Міністерства оборони України, які є невід`ємними частинами цього договору. При формуванні кожної партії товару, допускається не витримувати пропорційність за розмірами встановленими ростовкою Міністерства оборони України, але з гарантованим подальшим дотриманням ростовки за розмірами сумарно за усіма партіями.

За умовами пункту 5.9 договорів датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем товару у посвідченні, що оформлене та підписане відповідно до додатку 1 до порядку здійснення контролю за якістю речового майна, що постачається для потреб Збройних Сил України (пункт 1 розділу II), що затверджений наказом Міністерства оборони України 19 липня 2017 року № 375 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2017 року за №1461/31329.

Відповідно до пункту 7.1 договорів у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно із пунктом 7.2 договорів у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3 договору.

Пунктом 7.3.2 договорів сторонами погоджено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 календарних днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості невчасно постаченого товару.

Договори набирають чинності з дати їх підписання сторонами і діють до 31 грудня 2023 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 11.1 договору).

Відповідно до пункту 12.1 договорів зміни та доповнення до цього договору здійснюються тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які додаються до договору та будуть його невід`ємними частинами.

Згідно із пунктом 13.1 договорів невід`ємною частиною договору є: 1. рознарядка Міністерства оборони України за специфікацією; 2. ростовка Міністерства оборони України за специфікацією; 3. калькуляція на товар ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл".

Договори, додатки до договору підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін.

Додатковими угодами від 24 листопада 2023 року №4 до договорів №№ 286/3/23/102, 286/3/23/103 сторони погодили внести зміни до їх Специфікацій та продовжили строки постачання товарів до 02 вересня 2023 року.

Додатковими угодами від 27 грудня 2023 року №4 до договорів №№ 286/3/23/104, 286/3/23/105, 286/3/23/107, 286/3/23/108 сторони погодили внести зміни до їх Специфікацій та продовжили строки постачання товарів до 23 серпня 2023 року.

Додатковими угодами від 27 грудня 2023 року № 5 до договорів № № 286/3/23/102, 286/3/23/103 також сторони погодили внести зміни до їх Специфікацій, зокрема, встановили строк (термін) постачання товару до 01 жовтня 2023 року (включно).

Підставами для продовження строків постачання товарів та укладення додаткових угод слугували висновки Вінницької ТПП про виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин та зміну істотних умов, а саме: у висновках Вінницької ТПП від 31 жовтня 2023 року №23/12/466 (є підставою для укладення додаткової угоди №4 від 24 листопада 2023 року до договору №286/3/23/102), від 31 жовтня 2023 року №23/12/467 (є підставою для укладення додаткової угоди №4 від 24 листопада 2023 року до договору №286/3/23/103), від 21 грудня 2023 року №23/12/544 (є підставою для укладення додаткової угоди №5 від 27 грудня 2023 року до договору №286/3/23/102), від 21 грудня 2023 року №23/12/545 (є підставою для укладення додаткової угоди №5 від 27 грудня 2023 року до договору №286/3/23/103), від 15 грудня 2023 року №23/12/534 (є підставою для укладення додаткової угоди №4 від 27 грудня 2023 року до договору №286/3/23/104), від 15 грудня 2023 року №23/12/535 (є підставою для укладення додаткової угоди №4 від 27 грудня 2023 року до договору №286/3/23/105), від 15 грудня 2023 року №23/12/536 (є підставою для укладення додаткової угоди №4 від 27 грудня 2023 року до договору №286/3/23/107), від 15 грудня 2023 року №23/12/537 (є підставою для укладення додаткової угоди №4 від 27 грудня 2023 року до договору №286/3/23/108), указано, що документально підтверджені об`єктивні обставини, які призвели до істотної зміни обставин, а саме: наслідки потужних землетрусів у Турецькій Республіці, що сталися протягом лютого 2023 року; аварії виробничої лінії компанії "OZMAN DERI TEKSTIL VE INSAAT IMALAT GIDA ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA TICARET LIMITED SIRKETI"(за договорами №№ 286/3/23/102, 286/3/23/103), аварії у постачальника компанії "DEXXON ENERJI SANAYI VE TICARET A.S.".

На виконання умов договору №286/3/23/102 (у редакції, чинній до укладання оспорюваних додаткових угод) ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" зобов`язувалося здійснити постачання 40 000 одиниць товару загальною вартістю 58 399 200 грн у строк до 31 травня 2023 року. При цьому товар було поставлено у наступні строки:

- 02 серпня 2023 року поставлено 19 100 одиниць товару на суму 27 885 618 грн;

- 14 вересня 2023 року поставлено 11 920 одиниць товару на загальну суму 17 402 961,60 грн;

- 18 вересня 2023 року поставлено 2 100 одиниць товару на загальну суму 3 065 95 грн.

- 04 жовтня 2023 року поставлено 6 880 одиниць товару на загальну суму 10 044 662,40 грн.

На виконання умов договору №286/3/23/103 (у редакції, чинній до укладання оспорюваних додаткових угод) ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" зобов`язувалося здійснити постачання 80 000 одиниць товару загальною вартістю 39 480 000 грн у строк до 31 травня 2023 року. Поряд з цим товар було поставлено у наступні строки:

- 16 червня 2023 року поставлено 9 000 одиниць товару на загальну суму 4 441 500 грн;

- 22 червня 2023 року поставлено 8 100 одиниць товару на загальну суму 3 997 350 грн;

- 03 серпня 2023 року поставлено 59 200 одиниць товару на загальну суму 29 215 200 грн;

- 04 жовтня 2023 року поставлено 3 700 одиниць товару вартістю 1 825 950 грн.

На виконання умов договору №286/3/23/104 (у редакції, чинній до укладання оспорюваної додаткової угоди) ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" зобов`язувалося здійснити постачання 200 000 одиниць товару загальною вартістю 199 596 000 грн у строк до 31 травня 2023 року. Поряд з цим товар було поставлено у наступні строки:

- 29 серпня 2023 року поставлено 23 970 одиниць товару на суму 23 921 580,60 грн;

- 21 вересня 2023 року поставлено 4 470 одиниць товару вартістю 4 460 970,60 грн;

- 17 жовтня 2023 року поставлено 9 480 одиниць товару на суму 9 460 850,40 грн.

Товар у кількості 162 080 одиниць вартістю 161 752 598,40 грн не поставлено, у зв`язку із чим рішенням суду у справі №902/411/24 із Постачальника на користь Замовника стягнуто штрафні санкції.

На виконання умов договору №286/3/23/105 (у редакції, чинній до укладання оспорюваної додаткової угоди) ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" зобов`язувалося здійснити постачання 80 000 одиниць товару загальною вартістю 159 840 000 грн у строк до 31 травня 2023 року. Поряд з цим товар було поставлено у наступні строки:

- 22 червня 2023 року поставлено 31 580 одиниць товару на суму 63 096 840 грн;

- 21 вересня 2023 року поставлено 12 000 одиниць товару вартістю 23 976 000 грн.

Речове майно у кількості 36 420 одиниць товару вартістю 72 767 160 грн не поставлено, у зв`язку із чим рішенням суду у справі №902/487/24 із Постачальника на користь Замовника стягнуто штрафні санкції.

На виконання умов договору №286/3/23/107 (у редакції, чинній до укладання оспорюваної додаткової угоди) ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" повинно було здійснити постачання 100 000 одиниць товару загальною вартістю 96 000 000 грн у строк до 31 травня 2023 року. Поряд з цим товар було поставлено у наступні строки:

- 26 травня 2023 року поставлено 6 005 одиниць товару вартістю 5 764 800 грн;

- 22 червня 2023 року поставлено 145 одиниць товару на суму 3 019 200 грн.

Товари речової служби у кількості 90 850 одиниць вартістю 87 216 000 грн не поставлено, у зв`язку із чим рішенням суду у справі №902/483/24 із Постачальника на користь Замовника стягнуто відповідні штрафні санкції.

На виконання умов договору №286/3/23/108 (у редакції, чинній до укладання оспорюваної додаткової угоди) ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" повинно було здійснити постачання 200 000 одиниць товару на суму 105 996 000 грн у строк до 31 травня 2023 року. Поряд з цим 2 550 одиниць товару вартістю 1 351 449 грн поставлено 05 липня 2023 року.

Решта товару у кількості 197 450 одиниць вартістю 104 644 551 грн не поставлено, у зв`язку із чим рішенням суду у справі №902/476/24 із Постачальника на користь Замовника стягнуто відповідні штрафні санкції.

У претензіях Міністерства оборони України від 24 жовтня 2023 року № 286/6847, від 02 листопада 2023 року № 286/7131 та від 20 липня 2023 року № 286/4691 викладено вимоги про сплату штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням договорів № 102, № 103 та № 107, у розмірах 9 233 935,51 грн, 4 241 681,85 грн та 63 403,20 грн відповідно.

За доводами прокурора, продовження строку дії договорів та строку виконання зобов`язань унаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони прямо вказали про це в умовах договорів або уклали додаткові угоду про це за взаємною згодою сторін. Крім того, у правовідносинах між Міністерством оборони України та ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" договори № №286/3/23/102, 286/3/23/103, 286/3/23/104, 286/3/23/105, 286/3/23/107, 286/3/23/108 від 23 лютого 2023 року не передбачають можливості внесення таких змін згідно із пунктом 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", підпунктом 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, абзацом 4 пункту 48 Особливостей здійснення оборонних закупівель, а навпаки - у пункті 1.5 договорів міститься застереження про неможливість зміни основних умов цих договорів, у тому числі щодо строків (термінів) постачання товарів за ними, після їх підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, що і стало підставою позову про визнання недійсними відповідних додаткових угод.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається зі змісту поданої апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції оскаржується виключно в частині задоволених позовних вимог немайнового характеру, а саме щодо визнання недійсними додаткових угод до договорів від 23 лютого 2023 року. В іншій частині рішення, зокрема щодо стягнення штрафних санкцій, апеляційна скарга доводів не містить та вимог про його скасування не заявлено.

Отже, з урахуванням приписів статті 269 ГПК України, апеляційний перегляд у даній справі здійснюється лише в межах оскарженої частини рішення щодо правомірності визнання недійсними спірних додаткових угод.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За приписами статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, у абзаці 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті 652 Цивільного кодексу України).

Припис абзацу другого частини першої статті 652 Цивільного кодексу України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірванні договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 Цивільного кодексу України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними.

Можливість внесення змін до договору відповідно до положень статті 652 Цивільного кодексу України пов`язується не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю при цьому усіх чотирьох умов, визначених частиною другою цієї норми. Водночас зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договору або уклали його на інших умовах.

Правові та економічні засади здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг визначені Законом України "Про публічні закупівлі", норми якого є спеціальними та визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, і їх потрібно застосовувати переважно щодо норм Цивільного кодексу України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №926/3421/22).

Особливості укладання договору про закупівлю та внесення змін до нього врегульовано у статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яка містить загальне правило, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (пункт 4 частини п`ятої статті 41).

Згідно із підпунктом 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року №1178, в редакції чинній на момент укладення Договорів про закупівлі, істотні умови договору про закупівлю (крім договорів про закупівлю товарів, робіт та послуг для/з будівництва, ремонту та інших інженерно-технічних заходів із захисту об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури за основними технічними показниками, погодженими Міненерго) не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Закон України "Про публічні закупівлі" не передбачає випадків обов`язкового продовження строку дії договору на вимогу однієї зі сторін, в тому числі шляхом звернення до суду. Норма пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" не надає право одній зі сторін вимагати від іншої внесення змін до договору в судовому порядку (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №910/15264/21).

Продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише, якщо сторони це прямо вказали в умовах договору або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №910/15264/21, від 10 квітня 2025 року у справі №924/602/24).

Водночас самі по собі посилання на статтю 651 Цивільного кодексу України як на підставу для внесення змін до договору не можуть розцінюватися як підтвердження правомірності таких змін, оскільки наведена норма лише закріплює загальне правило про можливість зміни договору за згодою сторін, але не виключає обов`язку дотримання особами встановлених законом передумов для правомірності відповідних змін.

Так, положення статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачають можливість внесення змін до договору про закупівлю (зміна істотних умов) щодо продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили.

У постанові від 06 червня 2023 року у справі № 910/21100/21 Верховний Суд звернув увагу на те, що при дослідженні істотності зміни обставин суди мають оцінювати саме ті обставини, якими сторони керувалися під час укладення договору, та момент їх виникнення. За позицією Верховного Суду, якщо буде встановлено, що такі обставини існували вже на час укладення договору, то вони не можуть розглядатися як "істотна зміна обставин", яка надає сторонам право вимагати зміни умов договору.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що умовами Договорів №286/3/23/102, №286/3/23/103, №286/3/23/104, №286/3/23/105, №286/3/23/107, №286/3/23/108 від 23 лютого 2023 року не передбачено можливість продовження строку виконання зобов`язань щодо передачі товару у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили. Зокрема, пунктами 1.5 вказаних договорів, які є ідентичними, погоджено та визначено, що основні умови договору щодо предмету договору, ціни, строків терміни постачання не можуть змінюватись після їх підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою укладення додаткових угод до договорів №286/3/23/102, №286/3/23/103, №286/3/23/104, №286/3/23/105, №286/3/23/107, №286/3/23/108 від 23 лютого 2023 року, якими продовжено строки постачання товарів, визначено висновки Вінницької торгово-промислової палати про виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин та зміну істотних умов, а саме наслідки потужних землетрусів у Турецькій Республіці у лютому 2023 року, аварії виробничої лінії компанії "OZMAN DERI TEKSTIL VE INSAAT IMALAT GIDA ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA TICARET LIMITED SIRKETI" та аварії у постачальника компанії "DEXXON ENERJI SANAYI VE TICARET A.S.", з якими співпрацював відповідач.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що землетруси на території Турецької Республіки сталися 06 лютого 2023 року, тобто до укладення основних договорів від 23 лютого 2023 року. Зазначена обставина мала характер загальновідомої та широко висвітлювалася у засобах масової інформації, а отже об`єктивно була відомою або принаймні такою, що могла бути відомою сторонам на момент укладення договорів.

Твердження апелянта про те, що землетруси у Турецькій Республіці та пов`язані з ними наслідки є істотною зміною обставин, яка виникла після укладення договорів і об`єктивно унеможливила своєчасне виконання зобов`язань, не спростовує наведених вище встановлених судом обставин. З огляду на те, що зазначені події відбулися до укладення договорів і мали загальновідомий характер, вони не можуть розцінюватися як нові чи непередбачувані для сторін. Саме по собі подальше отримання відповідачем інформації від контрагентів про конкретні наслідки таких подій не змінює правової природи відповідної обставини та не трансформує вже існуючий ризик у підставу для зміни істотних умов договору.

За таких умов, укладаючи договори поставки, відповідач повинен був усвідомлювати наявність ризиків, пов`язаних із можливими негативними наслідками зазначених подій для виробничих процесів та логістики, та належним чином оцінити вплив таких обставин на можливість своєчасного виконання зобов`язань. Прийняття на себе зобов`язань у визначені строки в умовах уже існуючих об`єктивних перешкод свідчить про добровільне прийняття відповідних комерційних ризиків.

Із наявних у справі доказів вбачається, що обставини, на які згодом послався відповідач як на підставу для продовження строків постачання, існували вже на час укладення договорів №286/3/23/102, №286/3/23/103, №286/3/23/104, №286/3/23/105, №286/3/23/107, №286/3/23/108 від 23 лютого 2023 року.

З огляду на це, такі обставини не можуть бути кваліфіковані як істотна зміна обставин у розумінні цивільного законодавства, оскільки вони не є новими, раптовими чи непередбачуваними для сторін, а відтак не створюють правових підстав для зміни істотних умов договору, зокрема шляхом продовження строку його дії та строків виконання зобов`язань.

Суд також виходить з того, що обставини, які були відомі сторонам або об`єктивно могли бути передбачені на момент укладення договору, не можуть розглядатися як такі, що виникли після його укладення чи мають характер непереборної сили. У такому разі не відбувається істотної зміни балансу прав та обов`язків сторін, а лише реалізуються ризики, які одна зі сторін прийняла на себе під час укладення договору.

Отже, укладаючи зазначені договори у відповідних умовах, ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл" діяло на власний ризик, добровільно погодившись забезпечити виконання зобов`язань у погоджені строки, попри існування об`єктивних обставин, на які надалі посилається як на підставу для продовження строків постачання.

Щодо визначення Вінницькою торгово-промисловою палатою як об`єктивних обставин аварії виробничої лінії компанії "OZMAN DERI TEKSTIL VE INSAAT IMALAT GIDA ITHALAT IHRACAT PAZARLAMA TICARET LIMITED SIRKETI" та аварії у постачальника компанії "DEXXON ENERJI SANAYI VE TICARET A.S.", з якими співпрацював відповідач для виконання основних договорів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені обставини належать до ризиків, які суб`єкт господарювання несе, здійснюючи підприємницьку діяльність на власний розсуд у межах договірних правовідносин.

Відповідач, обираючи контрагентів та організовуючи ланцюг постачання, самостійно формує модель виконання зобов`язань і приймає на себе пов`язані з цим господарські ризики. Аварії виробничих ліній, перебої у діяльності постачальників або їх неналежне виконання зобов`язань є типовими комерційними ризиками, які не можуть перекладатися на замовника шляхом зміни істотних умов договору про публічну закупівлю.

Аргумент апелянта про правомірність продовження строків поставки на підставі висновків Вінницької торгово-промислової палати спростовується тим, що самі договори не передбачають можливості внесення змін до їх істотних умов у зв`язку з виникненням документально підтверджених об`єктивних обставин, а положення пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 4 пункту 19 Особливостей застосовуються виключно у разі виникнення таких обставин після укладення договору. Встановлено, що обставини, покладені в основу додаткових угод, передували укладенню договорів, а відтак не створювали правових підстав для зміни їх істотних умов.

Колегія суддів погоджується з тим, що наведені обставини, які за своєю природою були відомими або об`єктивно передбачуваними ще на момент укладення договорів, не можуть визнаватися такими, що становлять істотну зміну обставин у розумінні законодавства. Відповідно, вони не створюють для сторін правових підстав для внесення змін до істотних умов договору, зокрема щодо продовження строку його дії чи строків виконання зобов`язань.

Також апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що спірні додаткові угоди суперечать пункту 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпункту 4 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель, оскільки договори не передбачають можливості внесення змін до їх істотних умов у зв`язку з виникненням документально підтверджених об`єктивних обставин, що зумовлюють необхідність таких змін та обставини, кваліфіковані як документально підтверджені та об`єктивні, які стали підставою для продовження строків постачання, не виникли після укладення договорів між Міністерством оборони України та ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл", а передували їх укладенню.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків та відповідати вимогам закону.

Згідно з частинами першою та третьою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання у момент його вчинення вимог, встановлених, зокрема, статтею 203 цього Кодексу, а у разі якщо недійсність прямо не встановлена законом, правочин може бути визнаний судом недійсним як оспорюваний.

З огляду на те, що спірні додаткові угоди укладені без наявності належних правових підстав та всупереч імперативним вимогам спеціального законодавства у сфері публічних закупівель, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленого прокурором позову в цій частині та про наявність підстав для визнання недійсними додаткових угод: від 24 листопада 2023 року №4 та від 27 грудня 2023 року №5 до договору від 23 лютого 2023 року №286/3/23/102; від 24 листопада 2023 року №4 та від 27 грудня 2023 року №5 до договору від 23 лютого 2023 року №286/3/23/103; від 27 грудня 2023 року №4 до договорів від 23 лютого 2023 року №№ 286/3/23/104, 286/3/23/105, 286/3/23/107 та 286/3/23/108.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2026 року у справі №902/44/25.

Твердження апелянта про відсутність шкоди інтересам держави та незначний вплив прострочення на обороноздатність спростовується тим, що предметом розгляду у цій справі є відповідність спірних додаткових угод імперативним нормам спеціального законодавства, а не наявність чи відсутність матеріальної шкоди. Порушення порядку зміни істотних умов договору саме по собі є достатньою підставою для визнання відповідних правочинів недійсними незалежно від наслідків їх виконання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Міністерством оборони України ще до укладення спірних додаткових угод були заявлені претензії у зв`язку з порушенням строків виконання договорів, а саме: від 20 липня 2023 року № 286/4691, від 24 жовтня 2023 року № 286/6847 та від 02 листопада 2023 року № 286/7131, якими нараховано та пред`явлено до сплати штрафні санкції.

Водночас додаткові угоди укладено 24 листопада 2023 року та 27 грудня 2023 року, тобто після фіксації прострочення виконання зобов`язань та після пред`явлення відповідних вимог замовником.

За таких обставин продовження строків виконання зобов`язань шляхом укладення додаткових угод після настання прострочення та після заявлення претензій свідчить не про врегулювання істотної зміни обставин, а про намір коригування строків з метою усунення наслідків уже допущеного порушення. Такий підхід не відповідає правовій природі зміни істотних умов договору та суперечить вимогам спеціального законодавства у сфері публічних закупівель.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах №918/412/24 від 22 січня 2025 року та №924/602/24 від 10 квітня 2025 року, оскільки наведені висновки сформульовані з урахуванням конкретних фактичних обставин та змісту договірних умов, що були предметом дослідження у тих справах.

Хоча правові позиції Верховного Суду мають враховуватися судами нижчих інстанцій для забезпечення єдності судової практики, їх застосування можливе лише за умови подібності фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин. Натомість у справі, що переглядається, встановлено інші істотні умови договору, інший обсяг прав та обов`язків сторін, а також відмінні фактичні передумови виникнення спору, що унеможливлює автоматичне застосування наведених висновків у спірних правовідносинах.

Отже, посилання апелянта на зазначені постанови не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави колегія суддів апеляційного суду відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку підставам звернення прокурора до суду, виходячи з положень частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо їх захист не здійснюється або здійснюється неналежним чином відповідним органом, до компетенції якого віднесено такі повноваження.

Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2025 року у справі №914/2243/24 розглянув питання можливості звернення до суду прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та дійшов висновку, що Міністерство як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки, зокрема, у сфері військового будівництва у мирний час та особливий період, забезпечує відповідно до законодавства виконання функцій головного органу у сфері здійснення оборонних закупівель та державного замовника у сфері оборони. Міністерство оборони України є суб`єктом управління об`єктами державної власності, зокрема, військовим майном та здійснює функції щодо контролю виконання державних контрактів, зокрема, на виконання робіт і надання послуг у сфері військового будівництва. На Міністерство оборони України покладено функції забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів, контролю за їх використанням та усунення недоліків і порушень, виявлених, зокрема, правоохоронними органами.

Як встановлено судом першої інстанції, предметом спору є правомірність укладення додаткових угод до договорів публічної закупівлі, які стосуються використання бюджетних коштів та забезпечення потреб оборони держави. Такі правовідносини безпосередньо пов`язані із захистом публічного інтересу у сфері використання державних фінансів та обороноздатності, що за своєю природою виходить за межі виключно приватного майнового спору між сторонами договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 зазначила, що сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з цим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, зазначено зокрема про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З метою здійснення представництва інтересів держави у суді Офісом Генерального прокурора у порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Міністерство оборони України про намір звернутися із відповідним позовом до суду (лист вих. №11/3/1-15ВИХ-25 від 04.07.2025).

Такому повідомленню передував ряд запитів Офісу Генерального прокурора на отримання інформації з метою з`ясування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді.

З наявних у матеріалах справи відповідей Міністерства оборони України не вбачаються наміри оборонного відомства на самостійне звернення до суду. Поряд з цим на момент укладання оспорюваних додаткових угод Міністерство оборони України було поінформоване про неналежне виконання договорів, укладених із ТОВ "Трейд Лайнс Рітейл", за змістом рішення Рахункової палати від 24 жовтня 2023 року №23-2, яким затверджено Звіт про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету, передбачених Міністерству оборони України для придбання речового майна та забезпечення харчування військовослужбовців Збройних Сил України (рішення міститься у загальному доступі на вебсайті Рахункової палати).

Про незаконний характер додаткових угод до договорів Міністерству оборони також стало відомо зі змісту акта Державної аудиторської служби України від 03 червня 2024 року №000800-21/27 про перевірки закупівель Міноборони.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що Міністерство оборони України, будучи стороною спірних додаткових угод, не зверталося до суду з вимогами про визнання їх недійсними, а також Міністерство оборони України є стороною цих угод. За таких обставин відсутні підстави вважати, що уповноважений орган самостійно вжив заходів для усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель.

Посилання апелянта на те, що Міністерство оборони України зверталося з окремими позовами про стягнення штрафних санкцій, не спростовує наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі, оскільки такі позови не стосувалися питання законності укладення спірних додаткових угод та не були спрямовані на усунення порушень імперативних норм спеціального законодавства. Отже, вжиття заходів щодо стягнення неустойки не є тотожним захисту публічного інтересу у частині дотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до правових позицій Верховного Суду прокурор не є альтернативним суб`єктом звернення до суду, однак має право на представництво у разі, коли уповноважений орган не забезпечує належного захисту інтересів держави або коли існує реальна загроза їх порушення. У даному випадку укладення додаткових угод із порушенням вимог спеціального законодавства у сфері публічних закупівель створює ризик неправомірного розпорядження бюджетними коштами та підриву принципів прозорості й законності публічних закупівель, що саме по собі свідчить про наявність публічного інтересу.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про наявність у прокурора належних правових підстав для звернення до суду з даним позовом є обґрунтованим, відповідає вимогам статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 ГПК України, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та не спростовують правильності зроблених висновків.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Лайнс Рітейл" на рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 09 грудня 2025 року у справі №902/1022/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1022/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "05" березня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.