УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 916/3112/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу

міста Одеса

у справі за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1

про стягнення 460146,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Одеської області рішенням від 11.11.2025 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса (далі - КЕВ, скаржник) задовольнив. Стягнув з КЕВ на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 460 146,58 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 6 902,19 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням, КЕВ 25.12.2025 звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь КЕВ суму понесених судових витрат. Разом з апеляційною скаргою скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.01.2026 відмовив у задоволенні клопотання КЕВ про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

КЕВ через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 у справі № 916/3112/25, скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі № 916/3112/25, направити справу № 916/3112/25 до Господарського суду Одеської області для продовження її розгляду.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Щодо вимог касаційної скарги

Відповідно до пунктів 4, 6 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено судові рішення, що оскаржуються, вимоги особи, яка подає скаргу.

При цьому вимоги особи, яка подає скаргу, мають кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими статтями 308 ГПК України.

Статтею 308 ГПК України передбачено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких: суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1- 6 частини першої цієї статті.

У тексті касаційної скарги КЕВ зазначає про рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025, ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025, вказує, що Південно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 29.01.2026 по справі № 916/3112/25 відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 у цій справі.

Водночас у прохальній частині касаційної скарги скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 у справі № 916/3112/25, скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі № 916/3112/25, направити справу № 916/3112/25 до Господарського суду Одеської області для продовження її розгляду.

Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень Південно-західний апеляційний господарський у цій справі постановляв ухвалу від 26.12.2025 про надіслання матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалу від 12.01.2026 про залишення апеляційної скарги без руху, ухвалу від 29.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження, та не постановляв ухвалу від 29.01.2025 та постанову від 29.01.2026.

З огляду на вказане текст касаційної скарги є суперечливим щодо виду судових рішень, які оскаржуються, та повноважень касаційного суду, які він має застосувати за результатами розгляду касаційної скарги.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Південно-західний апеляційний господарський суд не ухвалював судового рішення за результатами перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025, а відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Щодо підстав касаційного оскарження судових рішень

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у передбачених цією частиною статті випадках.

Водночас підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі КЕВ зазначає про свою незгоду з твердженнями суду щодо суті спору та вважає, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи та наданим документам.

Однак, як вказано вище, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2025 у цій справі не переглядалося у апеляційному порядку і постанова суду апеляційної інстанції за наслідками такого перегляду не ухвалювалася, а Південно-західний апеляційний господарський суд у цій справі постановляв лише ухвали, зокрема ухвалу від 29.01.2026 про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Частинами першою, четвертою статті 304 ГПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

Водночас скаржник у касаційній скарзі не наводить та не обґрунтовує підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України з огляду на ухвалені судом апеляційної інстанції судові рішення.

Суд зауважує, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про відповідні підстави касаційного оскарження судових рішень.

Верховний Суд зазначає, що з огляду на принцип диспозитивності виключно скаржником визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, і Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.

Правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на особу, яка подає касаційну скаргу.

З огляду на вказане скаржник має узгодити підстави касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 287 ГПК України з видом судового рішення, яке оскаржується, з урахуванням частини першої цієї статті.

Щодо доказів сплати судового збору

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені у Законі України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" (рік подання касаційної скарги у справі № 916/3112/25) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 встановлено в розмірі 3 328,00 грн.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням викладеного на час подання касаційної скарги у разі оскарження ухвали суду апеляційної інстанції у справі скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 328,00 х 0,8, тобто 2 662,40 грн.

Однак, КЕВ до касаційної скарги доказів сплати судового збору не надало.

Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно:

- уточнити вимоги касаційної скарги, погодити їх зі змістом касаційної скарги в цілому, зокрема, щодо дат та видів оскаржуваних судових рішень у цій справі, зазначити, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень;

- виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, вказати конкретні підстави оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 287 ГПК України та узгодити такі підстави з видом судового рішення, яке оскаржується, з урахуванням частини першої статті 287 ГПК України;

- надати до Верховного Суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн за подання касаційної скарги у разі оскарження ухвали суду апеляційної інстанції у цій справі, який має бути перерахований за такими реквізитами:

- отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,

- код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783,

- банк отримувача: Казначейство України (ЕАП),

- номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007,

- код класифікації доходів бюджету: 22030102

- найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими реквізитами у призначенні платежу для ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, в межах якої подається відповідна скарга, та дата судового рішення, що оскаржується.

Реквізити рахунків для зарахування судового збору за подання касаційної скарги розміщено також на офіційному вебсайті Верховного Суду.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса у справі № 916/3112/25 залишити без руху.

2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, або через підсистему "Електронний суд", та всім іншим учасникам справи, додавши до заяв докази про таке направлення, а також докази щодо отримання цієї ухвали.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі № 916/3112/25 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Рогач