ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
"12" березня 2026 р. Справа №921/244/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Желік М.Б.
суддів Орищин Г.В.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Приватного акціонерного товариства Тернопільський кар`єр (вх.№ 01-04/1560/26 від 23.02.2026)
про ухвалення додаткової постанови
при розгляді апеляційної скарги Збаразької міської ради б/н від 23.12.2025 (вх. №01-05/3813/25 від 24.12.2025)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 (повне рішення складено 08.12.2025, суддя Руденко О.В.)
у справі №921/244/25
за позовом Приватного акціонерного товариства Тернопільський кар`єр
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю СЕНДБУД
до відповідача Збаразької міської ради
про визнання припиненим права оренди
23.02.2026 Західним апеляційним господарським судом ухвалено постанову у справі №921/244/25 за позовом Приватного акціонерного товариства Тернопільський кар`єр, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю СЕНДБУД до відповідача Збаразької міської ради про визнання припиненим права оренди, відповідно до якої вимоги апеляційної скарги Збаразької міської ради б/н від 23.12.2025 (вх. №01-05/3813/25 від 24.12.2025) задоволено частково; рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 у справі №921/244/25 змінено, викладено мотивувальну його частину у редакції цієї постанови, в решті оскаржене рішення залишено без змін; судовий збір покладено на скаржника.
20.02.2026 представник ПАТ Тернопільський кур`єр через систему Електронний суд подав клопотання (вх. № 01-04/1560/26 від 23.02.2026) про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу, які просила долучити до матеріалів справи.
В судовому засіданні 23.02.2026 представник позивача заявила усне клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі №921/244/25 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Як визначено положенням ст. 221 ГПК України суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 статті 224 ГПК України визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
23.02.2026 ухвалою Західного апеляційного господарського суду заяву ПАТ Тернопільський кар`єр про ухвалення додаткового рішення у справі №921/244/25 призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи. Та надано відповідачу строк до 09.03.2026 для подання заперечень щодо заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач - Збаразька міська рада скористалася правом щодо подання заперечення (вх.№ 01-04/1979/26 від 06.03.2026) на заяву позивача про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та просила відмовити ПАТ Тернопільський кар`єр у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, мотивуючи наступним:
- компенсація витрат на правничу допомогу допускається лише за умови доведення їх фактичності, необхідності та розумності, натомість у цій справі підготовка відзиву на апеляційну скаргу не вимагала складного правового аналізу, оскільки його зміст базується на матеріалах позовної заяви, а обсяг фактично виконаної роботи є мінімальним.
- відзив не містить нових обґрунтувань, нових обставин чи доказів, які б спростовували правову позицію відповідача, аргументи викладені у ньому мають оціночний характер, та не підтвердженні належними та допустимими доказами.
- 10.02.2025 між позивачем та адвокатом укладено договір про надання правничої допомоги п.1.1. якого передбачено представництво інтересів клієнта у справі про визнання припиненим договору оренди без права обмеження представництва розглядом справи в місцевому господарському суді. Більше того, п.5.2. договору чітко визначено, що сторони погодили фіксований розмір витрат адвоката у сумі 15 000,00 грн., який включає підготовку необхідних документів та участь у судових засіданнях як у першій, так і в апеляційній інстанції.
- строк дії долученого позивачем договору триває, розгляд справи триває, додаткових угод про його дострокове припинення матеріали справи не містять.
- судом першої інстанції в оскарженому рішенні висновано, що обґрунтованим є розмір витрат адвоката за розгляд справи в місцевому господарському суді у сумі 12 000,00 грн., однак враховуючи часткове задоволення позовних вимог сума, що підлягає до стягнення становить 6000,00грн.
- отже вимога про стягнення додаткових 10 000,00 грн. за участь адвоката в суді апеляційної інстанції є безпідставною, оскільки за таких умов гонорар фактично втрачає ознаку фіксованого та перевищує узгоджену сторонами суму - 15 000,00 грн.
- крім того, заявлена сума не підтверджена належними доказами, договір не визначає окремої вартості підготовки відзиву на апеляційну скаргу, не передбачає погодинного розрахунку чи іншого механізму формування саме суми в розмірі 10 000,00 грн. Позивачем не надано підтвердження часу витраченого адвокатом, не доведено необхідності такого обсягу витрат у справі, що не є складною, не підтверджено співмірність заявленої суми характеру та обсягу виконаних робіт.
- таким чином, заявлені витрати є довільними, завищеними та належним чином не обґрунтованими.
09.03.2026 представник ПАТ Тернопільський кар`єр через систему Електронний суд подала клопотання (вх.№01-04/2066/26 від 10.03.2026) про долучення до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу копії додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги у справі № 921/244/25, відповідно до якої 09.12.2025 розірвано договір №04/25 від 10.02.2025 на підставі якого адвокатом здійснювалося представництво позивача в суді першої інстанції. Представником позивача у поданому клопотанні зазначено, що 22.01.2026 між позивачем та адвокатом укладено договір № 02/26, копія якого долучена до заяви, і саме на цього підставі здійснюється представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції.
Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Клопотання представника позивача (вх.№01-04/2066/26 від 10.03.2026) про долучення додаткових доказів на підтвердження понесених витрат подано поза межами встановленого строку, відповідно залишається судом без розгляду.
Розглянувши подану заяву та враховуючи надане представником відповідача заперечення на неї, судова колегія встановила, що 13.02.2026 представник ПАТ Тернопільський кар`єр у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№ 01-04/1316/26) зазначив про орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 10 000,00 грн.
З врахуванням зазначеного, а також дати подання усного клопотання та заяви вх. № 01-04/1560/26 від 23.02.2026 про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат вбачається, що позивачем дотримано вимоги частини першої статті 124 ГПК України та частини восьмої статті 129 цього Кодексу як щодо подання попереднього (орієнтовного) розрахунку відповідних витрат, так і щодо додержання строку на подання доказів їх понесення.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У частині 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України установлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховуються: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, який встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Разом із тим, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5- 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За змістом статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 зазначеного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як форма винагороди адвоката, але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
При вирішенні цього питання судом апеляційної інстанції також враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Разом із тим, слід враховувати, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 127/9918/14-ц).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75- 79 Господарського процесуального кодексу України.
Розглядаючи заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою отримання правничої допомоги щодо захисту інтересів позивача у цій справі на стадії апеляційного розгляду укладено договір №02/26 від 22.01.2026 між адвокатом Заплітною І.А. та ПАТ Тернопільський кар`єр про надання правничої допомоги.
Відповідно до розділу 1 договору про надання правничої допомоги від 22.01.2026 №02/26 клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором доручає адвокату, а адвокат зобов`язується відповідно до доручення клієнта забезпечити захист, представництво, надання іншої правової допомоги, що передбачена ст. 19 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність, у справі № 921/244/25 на етапі апеляційного перегляду.
Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до завершення розгляду справи судом апеляційної інстанції (п3.1. договору).
Відповідно до п.5.1 договору сторонами погоджено, що розмір гонорару за участь адвоката у розгляді справи судом апеляційної інстанції становить 10 000,00 грн. Оплата гонорару здійснюється до першого судового засідання.
Інтереси позивача в суді апеляційної інстанції представляла - адвокат Заплітна І.А. повноваження якої підтверджено ордером на надання правничої допомоги серії ВО №1131666 від 12.02.2026.
Із поданого до суду акту приймання-передачі наданих послуг від 19.02.2026 вбачається, що адвокатом Заплітна І.А. надавалися наступні послуги згідно умов договору: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 921/244/25; участь у засіданні Західного апеляційного господарського суду у справі № 921/244/25, що відбулося 18.02.2025. Загальна вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн.
Сторони підтвердили, що клієнтом прийнято, надані адвокатом послуги у повному обсязі. У сторін відсутні будь-які претензії одна до одної щодо часткового виконання умов договору.
Надаючи оцінку наведеному заявником розрахунку витрат на правову допомогу, з урахуванням наданих доказів та фактичного обсягу послуг з правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, у відповідності до принципу диспозитивності та змагальності, враховуючи заперечення щодо поданої заяви Збаразької міської ради судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви зазначаючи наступне.
Правова позиція ПАТ Тернопільський кар`єр була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору у судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат Заплітна І.А. надавала правову допомогу товариству у судах першої та апеляційної інстанції, тому, відповідно, була обізнаною у справі з усіма деталями, що з неї випливають.
Судом також враховано, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності, та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
З власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Підсумовуючи зазначене, судова колегія зазначає, що не змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної інстанцій; адвокату Заплітній І.А. не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими позивач у справі обґрунтовував свої вимоги не змінилися. Отже, з огляду на наявність вже готових напрацювань, була відсутня потреба у докладанні значних зусиль з витратою великих обсягів часу на повторне викладення вказаної інформації у відзиві на апеляційну скаргу, тим більше, що кваліфікація спірних правовідносин та джерела їх правового регулювання вже були зазначені безпосередньо у рішенні місцевого господарського суду, на законності та обґрунтованості яких наголошував позивач.
При цьому, зазначає, що в Україні діє принцип свободи договору (визначений положенням ст. 627 Цивільного кодексу України), згідно з яким сторони вільні у виборі контрагента, визначенні умов договору (щодо змісту, ціни, строку) та укладенні договорів, не передбачених законом, але таких, що не суперечать йому. Судом при розгляді цього питання не встановлено порушення цього принципу вимогами законодавства, розумності та справедливості.
Відтак, ураховуючи наведене, оцінивши доводи заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, виходячи з вищенаведених критеріїв їх оцінки та керуючись статтями 2, 80, 123, частиною четвертою статті 126, статтею 129 ГПК України, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції. В іншій частині заяви суд не покладає такі витрати на міську раду.
Керуючись ст. ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
1. Заяву Приватного акціонерного товариства Тернопільський кар`єр (вх.№ 01-04/1560/26 від 23.02.2026) про ухвалення додаткової постанови задоволити частково.
3. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, встановлені ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.