ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026 Справа № 914/3826/25

м.Львів

за позовом: Приватного підприємства «БЧН», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!», м. Львів

про: стягнення заборгованості в сумі 166 113,18 грн

Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

1. ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

2. Приватне підприємство «БЧН» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!» про стягнення 166 113,18 грн заборгованості з яких: 155 520,00 грн сума основного боргу, 6 948,94 грн пеня, 2 299,28 грн - інфляційних втрат та 1 344,96 грн - 3% річних, а також судових витрат.

3. Ухвалою суду від 22.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.

4. Ухвала суду від 22.12.2025 року про відкриття провадження у справі надіслана позивачу та відповідачу до їхніх електронних кабінетів, в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та доставлена 24.12.2025 року о 14:43 год.

5. Заперечень від сторін проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження у встановлений чинним процесуальним законом строк не надходило.

6. Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

7. Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст. 13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

8. АРГУМЕНТИ СТОРІН.

9. Аргументи позивача.

10. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості за переданий за Договором поставки № 22/12/22 від 22.12.2022 та відповідно до видаткових накладних №941 від 24.06.2025, №1198 від 31.07.2025, №1285 від 18.08.2025, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість в розмірі 155520,00 грн, за несвоєчасну сплату якої позивачем нараховано 6948,94 грн пені, 1344,96 грн 3% річних та 2299,28 грн інфляційних втрат, з вимогами про стягнення яких подано даний позов до Господарського суду.

11. Аргументи відповідача.

12. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 12.12.2025 року згідно платіжної інструкції № 10058 ним було оплачено на користь позивача у справі 155520,00 грн. як оплату за товар по договору № 22/12/2022 від 22.12.2022 року.

13. Вважає, що у відповідача відсутня жодна заборгованість перед позивачем за договором поставки.

14. Відповідач згідно з поданим суду відзивом на позовну заяву від 06.01.2026 заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи про закінчення 31.12.2023 строку дії Договору поставки № 22/12/22 від 22.12.2022 відповідно до п. 6.1. даного договору. Доказів пролонгації договору позивачем не подано. А тому вважає, що у позивача немає підстав посилатися на пункт 5.1. Договору поставки № 22/12/2022 від 22.12.2022 року, зокрема в частині ставки (розміру) пені. Жодної згоди про встановлення розміру пені між сторонами додатково не було досягнуто.

15. Поряд з цим відповідач стверджує, що позивачем невірно здійснено розрахунок річних, оскільки оскільки позивач виходив з 3 %, а не з одного 1%, як це передбачає Договір поставки у п.5.9.

16. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

17. 22.12.2022 року між Приватним підприємством «БЧН», як Постачальником та Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!», як Покупцем, укладено Договір поставки № 22/12/22 (надалі Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця, а Покупець прйимати на своєму складі та оплачувати наступний Товар: кислоти для виробництва напоїв та пива в харчовій промисловості, названі надалі «Твоар» на умовах, передбачених цим договором та додатковими договорами (додатками) до нього.

18. Пунктом 6.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання двома сторонами та скріплення печатками двох сторін і діє до 31.12.2023 року, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань в повному обсязі , взятих на себе до вищевказаної дати.

19. Договір може бути дострово розірваний за письмовою згодою двох сторін за умови підписання Сторонами відповідного додаткового договору. Обов`язковою умовою при розірванні договору є проведення взаєморозрахунків між сторонами (п.6.2. Договору).

20. Згідно п.7.2, 7.3 Договору усі додатки та додаткові договори до даного договору підписуються уповноваженими особами двох сторін та скріплюються печатками двох сторін, і складають його невід`ємну частину. Зміни до Договору вносяться за взаємною згодою двох сторін в письмовій формі.

21. Позивач стверджує, що на виконання умов Договору ним поставлено, а відповідачем прийнято товар, що підтверджується видатковими накладними №941 від 24.06.2025 на суму 47700,00 (частково оплачена на суму 19590 грн), №1198 від 31.07.2025 на суму 80160,00 грн, №1285 від 18.08.2025 на суму 47250,00 грн, а також товарно-транспортними накладними №Р-941 від 24.06.2025, №Р1198 від 31.07.2025, Р1285 від 18.08.2025, які підписані сторонами та скріпленеми відтисками печаток, та визнається відповідачем у справі.

22. За твердженням позивача, відповідачем не в повній мірі виконано зобов`язання з оплати вартості переданого йому за Договором на підставі видаткових означених видаткових накладних товару у визначений Договором строк, здійснивши часткову оплату вартості отриманого товару на суму 19590,00 грн (по видатковій накладній №941 від 24.06.2025), у зв`язку з чим заборгованість відповідача станом на момент звернення з позовом джо суду становила 155520,00 грн.

23. Окрім того, позивачем за прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару нараховано 6948,94 грн пені, 1344,96 грн 3% річних та 2299,28 грн інфляційних втрат .

24. 22.12.2025 згідно платіжної інструкції № 10058 відповідачем сплачено суму основного боргу у розмірі 155520,00 грн.

25. ОЦІНКА СУДУ.

26. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

27. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

28. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

29. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

30. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

31. Матеріали справи свідчать, що укладений між сторонами Договір був укладений сторонами строком до 31.12.2023 без права пролонгації його умов, в тому числі автоматичної, доказів продовження сторонами строку дії Договору чи внесення змін до нього у визначеному п.7.3. Договору порядку позивачем не надано, у зв`язку з чим суд погоджується з позицією відповідача, що на здійснену в 2025 році поставку умови Договору поставки № 22/12/2022 від 22.12.2022 не поширюються, а саме по собі зазначення у видаткових накладних Договір як підставу поставки не може свідчити про можливість застосування до правовідносин між сторонами, які виникли у 2025 році положень Договору, який припинив свою дію 31.12.2023 року.

32. Позатим, суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частинами 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

33. За змістом приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

34. Судом встановлено, що сторонами у справі відповідно до видаткових накладних №941 від 24.06.2025, №1198 від 31.07.2025, №1285 від 18.08.2025, товарно-транспортних накладних № Р-941 від 24.06.2025, №Р1198 від 31.07.2025, Р1285 від 18.08.2025, вчинений правочин, який за своєю суттю є договором поставки, правове регулювання якого визначено у Главі 54 ЦК України.

35. В силу ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

36. Загальними положеннями про купівлю-продаж визначено обов`язок Покупця оплати товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

37. Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін ).

38. При цьому, приписи ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

39. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

40. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

41. Матеріалами справи встановлено, що відповідач у порушення наведених норм закону взятих на себе зобов`язання щодо оплати вартості отриманого ним за видатковими накладними №941 від 24.06.2025, №1198 від 31.07.2025, №1285 від 18.08.2025 та товарно-транспортними накладними № Р-941 від 24.06.2025, №Р1198 від 31.07.2025, Р1285 від 18.08.2025 товару в розмірі 155520,00 грн станом на момент подання позову в повній мірі не виконав.

42. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

43. Як встановлено судом, 22.12.2025 відповідачем здійснено оплату основного боргу у розмірі 155520,00 грн згідно платіжної інструкції № 10058 від 22.12.2025.

44. Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 155 520,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

45. Згідно ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

46. Щодо вимог про стягнення пені.

47. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

48. В розумінні приписів ЦК України пеня як різновид неустойки є видом забезпечення виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 549 ЦК України), що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

49. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

50. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

51. У постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (12-117гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

52. Правовий аналіз наведених вище приписів чинного законодавства свідчить про те, що можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань законодавець пов`язує саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

53. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, остання обрахована в розмірі 6948,94 грн, по видатковій накладній №941 від 24.06.2025 за період з 25.07.2025 по 12.12.202, по видатковій накладній №1198 від 31.07.2025 за період з 31.08.2025 по 12.12.2025, по видатковій накладній №1285 від 18.08.2025 за період з 18.09.2025 по 12.12.2025, виходячи з наявної в цей період заборгованості в розмірі одинарної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, виходячи з умов п. 5.1. Договору.

54. Даючи оцінку обгрунтуванням позивача заявлених позовних вимог про стягнення пені з посиланням на п. 5.1. Договору суд зважає, що за встановлених у справі обставин умови Договору не поширюються на спірну поставку за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати якої позивачем нараховано пеню, а доказів окремого письмового узгодження між сторонами обов`язку відповідача сплачувати неустойку суду не надано.

55. З урахуванням викладеного, суду не надано доказів встановлення обов`язку відповідача сплачувати пеню за порушення грошових зобов`язань за здійсненою відповідно до видаткових накладних №941 від 24.06.2025, №1198 від 31.07.2025, №1285 від 18.08.2025 поставкою в розмірі одинарної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення, а відтак, нарахування такої пені позивачем в зазначеному розмірі за кожен день прострочення за визначений у розрахунку період не може вважатися таким, що відповідає ст.ст. 547, 549 ЦК України, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 6948,94 грн пені належить відмовити.

56. Щодо 3 % річних та інфляційнизх втрт.

57. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

58. Щодо посилання відповідача про те, що умовами договору сторони перебачили інший розмір відсотків річних, то як вже зазначалось судом умови Договору не поширюються на спірну поставку товару, у зв`язку із закінченням строку дії договору.

59. Відтак, позивачем правомірно застосовує визначений у ч. 2 ст. 625 ЦК України розмір відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за видатковими накладними №941 від 24.06.2025, №1198 від 31.07.2025, №1285 від 18.08.2025.

60. Згідно поданого позивачем розрахунку, за неналежне виконання зобов`язань з оплати отриманого відповідно до видаткових накладних №941 від 24.06.2025, №1198 від 31.07.2025, №1285 від 18.08.2025 товару відповідачу нараховано:

a. по видатковій накладній №941 від 24.06.2025 за період з 25.07.2025 по 12.12.2025 - 325,77 грн 3% річних та 394,75 грн інфляційних втрат

b. по видатковій накладній №1198 від 31.07.2025 за період з 31.08.2025 по 12.12.2025 685,20 грн 3% річних та 1288,58 грн інфляційних втрат,

c. по видатковій накладній №1285 від 18.08.2025 за період з 18.09.2025 по 12.12.2025 333,99 грн 3% річних та 615,95 грн інфляційних втрат.

61. Здійснивши власний арифметичний розрахунок заявлених вимог в частині нарахованих 3% рінчих та інфляційних втрат , судом встановлено, що такий розрахунок проведено правильно, а відтак підлягають до задоволення судом вимоги про стягнення з відповідача нарахованих 1344,96 грн 3% річних та 2299,28 грн інфляційних втрат.

62. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

63. Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

64. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

65. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

66. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

67. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

68. Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

69. Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

70. Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до часткового задоволення судом.

71. СУДОВІ ВИТРАТИ.

72. У відповідності до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

73. Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №64 від 10.12.2025.

74. Позовна заява подана до Господарського суду Львівської області через підсистему «Електронний суд» 15.12.2025 (документ сформований в системі 12.12.2025).

75. Так, згідно із Законом № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до Закону України «Про судовий збір» було включено частину третю статті 4 та визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підпункт «б» підпункту 1 пункту 17 § 1 розділу 4).

76. Враховуючи вищенаведене, позивач мав би сплатити судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки розміру судового збору, тобто 2 422,40 грн (3 028,00 х 0,8), переплата становить 605,60 грн.

77. Згідно з положеннями пункту 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

78. Таким чином, 605,60 грн судового збору підлягатимуть поверненню позивачу з підстави внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом у випадку подання позивачем до суду відповідного клопотання про повернення судового збору.

79. Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 53,15 грн.

80. Частиною 4 ст. 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

81. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

82. Таким чином, сплачена сума судового збору пропорційно розміру позовної вимоги, провадження щодо якої закрито (2267,92 грн), підлягатиме поверненню особі, яка його сплатила, у випадку подання нею відповідного клопотання.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей-як для себе!» (79032, місто Львів, вул.Джорджа Вашингтона, будинок 10; ідентифікаційний код 31978272) на користь Приватного підприємства «БЧН» 79066, місто Львів, вулиця Вулецька, будинок 11Б; ідентифікаційний код 44821333) 1344,96 грн 3% річних та 2299,28 грн. інфляційних втрат та 53,14 грн судового збору.

3. В частині стягнення 155 520,00 грн основного боргу провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Суддя Щигельська О.І.