ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/811/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.

розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпортфрукт», м. Мукачево Закарпатської області

до відповідача Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритого акціонерного товариства «Глобекс Трейд»), Turgaus g.2-14, Klaipeda, Lithuania Tax ID: 306101265 (Тургаус ул.2-14, м. Клайпеда, Литовська Республіка, Індекс 91247)

про стягнення 33 601,50 Євро, що еквівалентно 1 633 032,90 грн

За участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпортфрукт» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритого акціонерного товариства «Глобекс Трейд») 33 601,50 Євро, що з врахуванням офіційного курсу НБУ гривні до євро на день подання позову (48,6) становить 1 633 032,90 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов контракту № 01/11/2024 від 01 листопада 2024 року.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/811/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2025 року.

Ухвалою від 25 липня 2025 року суд залишив без руху позовну заяву від 21.07.2025 та встановив позивачу строк для усунення недоліків, виявлених судом.

Зважаючи на усунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк, ухвалою від 01 серпня 2025 року, суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 09 грудня 2025 р. на 11:00 год., встановив учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті спору, зобов`язав позивача у строк до 05.09.2025 надати до суду належним чином нотаріально завірені копії перекладу литовською мовою прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, ухвал Господарського суду Закарпатської області від 25.07.2025 та від 01.08.2025 у справі № 907/811/25, позовної заяви від 21.07.2025 та заяви від 29.07.2025 про усунення недоліків позовної заяви з доданими до них документами у двох примірниках для направлення відповідачу - Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритому акціонерному товариству «Глобекс Трейд»), у порядку встановленому Конвенцією вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаага, 15.11.1965).

Крім того, означеною ухвалою про відкриття провадження суд постановив звернутися до Центрального Органу Литовської Республіки - Ministry of Justice of the Republic of Lithuania з судовим дорученням про вручення процесуальних документів відповідачу Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» та зупинити провадження у справі № 907/811/25.

04 вересня 2025 року представник позивача подав до канцелярії суду заяву від 04.09.2025 щодо вимог ухвали суду від 01.08.2025 з долученими нотаріально завіреними перекладами литовською мовою прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, ухвал від 25.07.2025 та від 01.08.2025 у справі № 907/811/25, позовної заяви від 21.07.2025 та заяви від 29.07.2025 про усунення недоліків позовної заяви з доданими до них документами у двох примірниках.

Судом 08 вересня 2025 року скеровано на адресу Центрального Органу Литовської Республіки для вручення відповідачу Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритому акціонерному товариству «Глобекс Трейд») нотаріально посвідчені переклади прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, ухвал Господарського суду Закарпатської області від 25.07.2025 та від 01.08.2025 у справі № 907/811/25, позовної заяви від 21.07.2025 та заяви від 29.07.2025 про усунення недоліків позовної заяви з доданими до них документами у двох примірниках.

26 вересня 2025 року на електронну адресу суду від представника Міністерства Юстиції Литовської Республіки надійшов лист про необхідність сплати мита за вручення наведених вище документів відповідачу у справі, оскільки функцію вручення документів на території Литви здійснюють судові виконавці (пристави) і стягується плата в розмірі 110 євро.

08 жовтня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява від 07.10.2025 у якій заявник просить долучити до матеріалів справи та скерувати за належністю доказ на підтвердження сплати 110 євро на рахунок Палати судових виконавців Литви за виконання процедури вручення документів.

09 жовтня 2025 року господарським судом надіслано на електронну пошту представника Міністерства Юстиції Литовської Республіки підтвердження оплати мита за вручення документів та отримано підтвердження надходження такого листа.

Разом з тим станом на час проведення підготовчого засідання жодного підтвердження про вручення процесуальних документів від Центрального Органу Литовської Республіки до суду не надходило, а отже в суду були відсутні докази належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

З урахуванням наведеного суд ухвалою від 09 грудня 2025, зупинив провадження у справі № 907/811/25 до надходження відповіді від Центрального Органу Литовської Республіки - Ministry of Justice of the Republic of Lithuania на судове доручення про вручення за кордоном судових або позасудових документів щодо вручення відповідачу в справі Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Turgaus g.2-14, Klaipeda, Lithuania Tax ID: 306101265) ухвал Господарського суду Закарпатської області від 25.07.2025 та від 01.08.2025 у справі № 907/811/25, позовної заяви від 21.07.2025 та заяви від 29.07.2025 про усунення недоліків позовної заяви з доданими до них документами.

07 січня 2026 року на поштову адресу Господарського суду Закарпатської області від Центрального Органу Литовської Республіки надійшли документи стосовно виконання судового доручення про вручення документів відповідачу Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade».

Ухвалою від 20 січня 2026 року суд постановив поновити провадження у справі №907/811/25 та призначив підготовче засідання на 19 лютого 2026 року. Також вказаною ухвалою суд зобов`язав позивача в строк до 10.02.2026 надати до суду нотаріально посвідчений переклад українською мовою документів щодо підтвердження про вручення документів відповідачу, що надійшли до Господарського суду Закарпатської області від Центрального Органу Литовської Республіки.

10 лютого 2026 року до Господарського суду Закарпатської області від представника позивача надійшов переклад на українську мову повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.

За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою суду від 19.02.2026 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 10.03.2026 року.

Позивач в судове засідання 10.03.2026 не з`явився, відповідно до поданої суду заяви від 10.03.2026 просив суд розглядати справу без участі його представника та зазначив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про надання доказів понесення судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення у цій справі.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника жодного разу не забезпечив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.

Враховуючи, що про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду про відкриття провадження була надіслана судом в порядку, встановленому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року судового доручення Господарського суду Закарпатської області про вручення документів (ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками) відповідачеві та вручення їх останньому 15.12.2025 (сертифікат про вручення від 15.12.2025, надісланий Міністерством Юстиції Литовської Республіки), а відтак, суд дійшов висновку, що відповідач мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті та вважається належним чином повідомленими про розгляд справи в суді.

В даному аспекті суд враховує також і положення п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, за якими днем вручення судового рішення, в тому числі й ухвали суду, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Згідно приписів ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з огляду на ту обставину, що відповідно до ухвали суду від 19.02.2026 явка повноважних представників сторін в судовому засіданні не визнавалася обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару зелених бананів на підставі укладеного між сторонами Контракту від 01.11.2024 за №01/11/2024 та відповідно до виставлених відповідачем рахунків №IG0691 від 29.04.2025, №IG0692 від 28.04.2025, сплаченими позивачем згідно з платіжними інструкціями №327JBKLP4 від 29.04.2025 та №328JBKLP4 від 30.04.2025 на загальну суму 33 601,50 євро, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в заявленій до стягнення сумі.

Заперечення (відзив) відповідача.

Відповідачем не подано суду відзиву на позов за правилами ст.ст. 165, 178 ГПК України.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

01 листопада 2024 року між Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритим акціонерним товариством «Глобекс Трейд» - резидентом Литовської Республіки), як Продавцем та Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпортфрукт», як Покупцем було укладено Контракт № 01/11/2024 (надалі Контракт) за умовами п. 1.1. якого Продавець зобов`язується поставити Покупцеві та передати у власність «Товар» (овочі та фрукти) в номенклатурі, кількості, асортименті, в строки, та за ціною, вказаною у Інвойсі, що є невід`ємною частиною цього Контракту, а Покупець зобов`язується прийняти товар у Продавця і оплатити його на умовах, викладених в Контракті.

Відповідно до п.п. 2.1., 3.1., 3.2. Контракту загальна сума Контракту складається із сум поставок, зазначених в Інвойсах на кожну окрему поставку. Ціни товарів, що постачаються, повинні бути узгоджені Сторонами. Вони вказуються в Інвойсі на кожну поставку товару.

Валютою Контракту є євро. Валютою платежу за даним Контрактом є євро. Покупець оплачує за поставлений товар відповідно до умов, зазначених у Інвойсі, що є невід`ємною частиною цього Контракту та на підставі виставленого рахунку у наступному порядку: передплата - 100% суми визначеної в інвойсі, не пізніше 10 календарних днів з дати отримання Покупцем Інвойсу або в строк визначений в Інвойсі.

За змістом п.п. 4.1., 4.2. Контракту Продавець здійснює поставку Товару на умовах, що визначаються в Інвойсі, який є невід`ємною частиною Контракту. При тлумаченні термінів цього Контракту має силу документ INCOTERMS 2020 року. Товар по даному Контракту планується до поставки на митну територію України. Строки поставки товару на митну територію України складають не більше ніж 180 календарних днів з моменту здійснення передоплати Покупцем.

Датою відвантаження товару вважається дата проходження ним внутрішньої митниці та отримання внутрішніх митних документів у країні, з якої здійснюється постачання.

Згідно з п. 8.1. Контракту він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення печатками і діє до виконання Сторонами зобов`язань за цим Контрактом.

Відповідно до п. 7.2. Контракту всі розбіжності, шо виникають внаслідок або у зв`язку з цим контрактом, повинні вирішуватись шляхом переговорів між Сторонами. Якщо Сторони не можуть дійти згоди шляхом переговорів, спір що виник підлягає судовому розгляду і вирішенню в установленому арбітражному суді Сторони, що пред`являє вимоги.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Контракту відповідачем надано позивачу рахунки (інвойси) №IG0691 від 29.04.2025 (на суму 16 672,50 євро) та №IG0692 від 28.04.2025 (на суму 16 929,00 євро) на оплату вартості товару згідно з означеною в рахунках номенклатурою (зеленими бананами/Еквадор) на загальну суму 33 601,50 євро.

Відповідно до платіжних інструкцій №327JBKLP4 від 29.04.2025 та №328JBKLP4 від 30.04.2025 ТОВ «Імпортфрукт» відповідно до п. 3.2. Контракту здійснено попередню оплату за товар на підставі виставлених відповідачем рахунків в розмірі 33 601,50 євро.

У зв`язку з невиконанням Продапвцем зобов`язання з поставки передоплаченого ТОВ «Імпортфрукт» товару (зелених бананів), позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою-повідомленням №04/06 від 04.06.2025 про відвантаження оплачених Покупцем товарів, а в разі неможливості виконання умов Контракту повернення в семиденний строки передоплати в сумі 33 601,50 євро.

Факт надіслання означеної досудової вимоги-повідомлення №04/06 від 04.06.2025 підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення в цінний лист від 04.06.2025, фіскальним чеком від 04.06.2025 року.

За твердженням позивача, добровільно відповідачем не здійснено повернення попередньої оплати в розмірі 33 601,50 Євро, як і не здійснено поставку оплаченого Покупцем товару, у зв`язку з чим у ТОВ «Імпортфрукт» виникло право вимагати в судовому порядку стягнення даної суми заборгованості, з урахуванням її гривневого еквіваленту на день подання позову.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Щодо підсудності спору.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок визначений Законом України «Про міжнародне приватне право».

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами.

Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України (п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

З урахуванням викладених норм та беручи до уваги положення п. 7.2. Контракту, відповідно до яких сторонами визначено порядок урегулювання спорів в установленому арбітражному суді сторони, що пред`являє вимоги, суд дійшов висновку про підсудність даної справи Господарському суду Закарпатської області відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України.

Щодо суті спору.

За положеннями ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (тут і надалі ГК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частинами 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, при цьому зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, статтею 693 ЦК України передбачено право покупця вимагати повернення передоплати від продавця за умови прострочення виконання зобов`язання з постачання товару.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки позивачу зеленних бананів/Еквадор на загальну суму 33 601,50 євро в порядку визначеному п.п. 4.1., 4.2. Контракту, які були оплачені позивачем на підставі виставлених Продавцем рахунків №IG0691 від 29.04.2025, №IG0692 від 28.04.2025, у зв`язку з чим ТОВ «Імпортфрукт» в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України відповідно до досудової вимоги-повідомлення №04/06 від 04.06.2025 вимагало у Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритого акціонерного товариства «Глобекс Трейд») повернути попередню оплату, яка була сплачена позивачем згідно з платіжними інструкціями №327JBKLP4 від 29.04.2025 та №328JBKLP4 від 30.04.2025.

Доказів виконання даної вимоги та повернення попередньої оплати або поставки узгодженого сторонами товару відповідачем не подано.

З урахуванням викладеного та відповідно до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, судом встановлено, що відповідач не дотримався встановленого в Контракті строку та порядку поставки нітрилових рукавичок, а тому він внаслідок порушення договірного зобов`язання і вимог статей 525, 526, 530, 629, 693 ЦК України та статті 193 ГК України, повинен повернути позивачеві повну суму попередню оплату у сумі 33 601,50 євро.

За таких обставин, сума неповернутої позивачу попередньої оплати становить 33 601,50 євро, яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно шляхом стягнення означеної суми з відповідача з урахуванням гривневого еквіваленту суми попередньої оплати, яка за офіційним курсом НБУ на день подання позову (21.07.2025) 48,6070 грн за 1 євро становить 1 633 268,11 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про валюту і валютні операції» гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні з урахуванням особливостей, встановлених частиною другою цієї статті, і приймається без обмежень на всій території України для проведення розрахунків. Усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні, крім розрахунків, зокрема, за операціями банків з надання банківських та інших фінансових послуг на підставі банківської ліцензії.

Сплата комісії, інших платежів за здійснення операцій, визначених пунктами 1-6 частини другої цієї статті, здійснюється виключно у гривні, крім розрахунків зі сплати процентів (відсотків) за депозитами або кредитами (позиками), що можуть проводитися в іноземній валюті, банківських металах та у гривні (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Означена правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16-ц).

Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив про те, що реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окрім того, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у справі.

В той же час, з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та гривневого еквіваленту ціни позову на дату його подання зайво сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1443,72 грн може бути повернутий з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Імпортфрукт» в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за його клопотанням.

Окрім того, за правилами ст. 129 ГПК України підлягають покладенню на відповідача понесені позивачем витрати в сумі 110,00 євро, понесені Товариством-позивачем на забезпечення вручення виконання судового доручення про вручення закордоном процесуальних документів відповідно до листа Міністерством Юстиції Литовської Республіки від 25.09.2025 (платіжний документ про сплату від 07.10.2025), як такі, що за диспозицією п. 4 ст. 123 ГПК України є пов`язаними з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи в Господарському суді.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 126, 129, 221, 236, 238, 240, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритого акціонерного товариства «Глобекс Трейд»), Turgaus g.2-14, Klaipeda, Lithuania Tax ID: 306101265 (Тургаус ул.2-14, м. Клайпеда, Литовська Республіка, Індекс 91247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпортфрукт» (89600, м. Мукачево Закарпатської області, вул. Кооперативна, буд. 42, ) 33 601,50 євро (тридцять три тисячі шістсот одне євро 50 євроцентів), що в гривневому еквіваленті становить 1 633 268,11 грн (один мільйон шістсот тридцять три тисячі двісті шістдесят вісім гривень 11 копійок) попередньої оплати та 110,00 євро (сто десять євро 00 євроцентів) судових витрат, пов`язаних з виконанням судового доручення про вручення за кордоном судових документів.

3. Стягнути з Uzdaroji akcine bendrove «Globex trade» (Закритого акціонерного товариства «Глобекс Трейд»), Turgaus g.2-14, Klaipeda, Lithuania Tax ID: 306101265 (Тургаус ул.2-14, м. Клайпеда, Литовська Республіка, Індекс 91247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпортфрукт» (89600, м. Мукачево Закарпатської області, вул. Кооперативна, буд. 42, ) 19 599,21 грн (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 21 копійку) в повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 10 березня 2026 року.

Суддя Лучко Р.М.