ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

06 березня 2026 року Справа № 926/5606/23

Суддя Господарського суду Чернівецької області Гушилик С., за участю секретаря судового засідання Григорічук Б., розглянувши справу №926/5606/23

За позовом Керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул.Конституційна, 69) в інтересах держави в особі:

Великокучурівської сільської ради (59052, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, с. Великий Кучурів, вул.Головна, 1)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (58001, м.Чернівці, вул.Целана, 6)

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів до бюджету в сумі 238791,13 грн

За участі представників:

Від прокурора: Маріуца Р.А.

Від позивача: Юрій К.К. - представник (дов. від 05.03.2026р.)

Від відповідача: Савка О.Т. - представник (дов. №145 від 02.01.2026р.)

СУТЬ СПОРУ: Керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Великокучурівської сільської ради звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод №1 від 19.03.2021 року, №2 від 25.03.2021 року, №3 від 06.05.2021 року, №4 від 01.07.2021 року, №5 від 19.07.2021 року, №6 від 19.08.2021 року, №7 від 02.09.2021 року, №8 від 26.10.2021 року до договору №14 від 21.01.2021 року та стягнення коштів до бюджету в сумі 238791,13 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що за результатами процедури закупівлі електричної енергії між Великокучурівською сіською радою та ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" укладено договір про закупівлю товару за бюджетні кошти на постачання електричної енергії №14 від 21.01.2021 року, ціна договору становить 1321999,00 грн, сторонами погоджено обсяг електричної енергії 720000 кВт/год та ціну товару 1,83611 грн з ПДВ за 1 кВт/год.

В подальшому до вищевказаного договору сторони уклали ряд додаткових угод, якими збільшили ціну електричної енергії на 75,10% від первинної ціни договору, при цьому зменшено обсяги постачання електричної енергії на 130053кВт/год. Умови договору сторонами виконано. Проте, додаткові угоди №2 від 28.10.2021р., №3 від 29.10.2021р., №4 від 29.10.2021р., №5 від 02.11.2021р., №6 від 10.11.2021р., №8 від 09.12.2021р., №9 від 24.12.2021р., №13 від 02.02.2022р№1 від 19.03.2021 року, №2 від 25.03.2021 року, №3 від 06.05.2021 року, №4 від 01.07.2021 року, №5 від 19.07.2021 року, №6 від 19.08.2021 року, №7 від 02.09.2021 року, №8 від 26.10.2021 року до договору №14 від 21.01.2021 року суперечать вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", а тому у відповідності до вимог ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України підлягають визнанню їх недійсними.

Внаслідок недійсності таких угод, Великокучурівською сіською радою переплачено відповідачу, за електричну енергію яка не була поставлена, бюджетні кошти у розмірі 238791,13 грн, отже вказані кошти, на думку прокурора, слід стягнути з відповідача на користь Великокучурівської сіської ради.

В обґрунтування свого звернення з позовом в інтересах позивача, прокурор зазначає, що достатні всі підстави для його звернення, так як уповноважений на те орган не здійснює належним чином свої повноваження, так Великокучурівська сільська рада не вживала заходів щодо визнання недійсними додаткових угод до договору та повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів, що порушує економічні інтереси держави та становить суспільний інтерес, що повинен захищатися державою.

29.12.2023 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№5606.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 року позовну заяву за вх.№5606 передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02.01.2024 року позовну заяву залишено без руху.

05.01.2024 року прокурором на адресу суду надіслано заяву про виправлення недоліків позовної заяви (вх.№58).

Ухвалою суду від 08.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.01.2024 року

22.01.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№277), в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що додаткові угоди укладені за згодою сторін, коливання ціни на ринку підтверджено довідками Торгово Промислової Палати, право сторін договору у разі зміни ціни на електричну енергію здійснити перерахунок за новою вартістю, шляхом укладення додаткової угоди, в разі задоволення позовних вимог слід застосувати двосторонню реституцію, так як це буде мати наслідком дотримання принципів господарського судочинства та рівності учасників справи перед законом та судом (т.1 а.с.143-149).

Від представника відповідача 29.01.2024 року, через систему Електронний суд надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№388) у зв`язку із зайнятістю у іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 30.01.2024 року відкладено підготовче засідання на 15.02.2024 року.

Після підготовчого засідання, 30.01.2024 року, надійшла відповідь на відзив від прокурора (вх.№396), в якій останні спростовує доводи відповідача, посилаючись на те, що останній не довів виникнення у нього права змінити вартість електричної енергії, прокурором обрано належний спосіб захисту прав позивача, застосування двосторонньої реституції не можливе, так як предметом розгляду є визнання недійсними додаткових угод до договору, а не договору в цілому (т.1 а.с.173-181).

02.02.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№190), згідно з якими останній не погоджується з думкою прокурора, посилаючись на те, що при укладені договору сторони погодили всі істотні умови та закріпили право на внесення змін до договору у порядку передбаченому Законом України "Про публічні закупівлі", додаткові угоди не суперечать вимогам договору, а докази в підтвердження коливанні ціни є належними доказами (т.1 а.с.183-190).

У підготовчому засіданні 15.02.2024 року оголошено перерву до 05.03.2024 року.

04.03.2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи 05.03.2024 року розглядати без їх участі (вх.№556).

До початку підготовчого засідання, 05.03.2024 року, від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№558)Ю, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, як такі що суперечать висновкам судів вищих інстанції у спірних питаннях (т.1 а.с.217-220).

Ухвалою суду від 05.03.2024 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 28.03.2024 року.

У судовому засіданні 28.03.2024 року оголошено перерву до 08.04.2024 року.

08.04.2024 року через систему "Електронний суд" уповноваженим представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження справі №926/5606/23 до вирішення справи №926/920/24 (вх.№994), яке ухвалою суду від 08.04.2024 року задоволено та зупинене провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №926/920/24.

04.08.2025 року від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №926/5606/23 у зв`язку із набранням законної сили рішення у справі №926/920/24.

Ухвалою суду від 11.08.2025 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 15.08.2025 року.

Ухвалою суду від 15.08.2025 року задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (вх.№2707 від 14.08.2025р.), провадження у справі №926/5606/23 зупинене до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

06.01.2026 року від прокурора Чернівецької обласної прокуратури Маріуци Р.А. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №926/5606/23 (вх.№53), посилаючись на те, що Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги у справі №920/19/24 сформувала правовий висновок, викладений у постанові від 21.11.2025 року, а відтак, відсутні підстави які зумовили зупинення провадження у даній справі, а тому просить її поновити.

Ухвалою суду від 14.01.2026 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.02.2026 року.

04.02.2026 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх.№521).

05.02.2026 року від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх.527), в яких зазначає, що розрахунок позивача здійснено без врахування акту №21, за яким споживач у грудні 2021 року спожив електричну енергію в кількості 44785кВт, а не 31189 кВт. Також при проведенні розрахунку позовних вимог позивачем не враховано, що згідно вимог Законом України "Про публічні закупівлі" з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №920/19/24 збільшення ціни можливо на 10%, тоді як позивач обчислює вартість за ціною визначеною в договорі. Позивачем використано не належний спосіб захисту порушеного права, звернення з позовом після виконання умов договору є проявом суперечливої поведінки позивача (т.2 а.с.80-85).

У судовому засідання 05.02.2026 року оголошено перерву до 11.02.2026 року.

11.02.2026 року від Великокучурівської сільської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі її представника, при, цьому позивач наголосив, що в грудні 2021 року відповідач поставив йому електричну енергію в кількості 44785кВт, проте, по договору №14 від 21.01.2021р. поставлено 31889кВт, решта обсягу електричної енергії отримана і оплачена по іншому договору №349 від 22.12.2021р., який не є предметом спору.

Ухвалою суду від 11.02.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2026 року.

До початку розгляду справи по суті відповідач та прокурор звернулися із клопотаннями про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх.вх.№№.993, 1028).

В судовому засіданні 04.03.2026 року суд заслухав вступне слово учасників та перейшов до з`ясування обставин та дослідження доказів, проте, з браком часу оголосив перерву до 06.03.2026 року.

Прокурор у судовому засідання 06.03.2026 року підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та просив визнати оспорювані додаткові угоди недійсними та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно сплачені кошти.

Представник позивача підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

В свою чергу представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що розрахунок позивача є помилковим та не відповідає судовій практиці, так як прокурором не взято до уваги, що збільшення ціни можливе до 10%, тому варто при визначені ціни за 1кВТ/год електричної енергії врахувати додаткову угоду №1 від 19.03.2021 року, збільшення ціни відбувалося на підставі даних оператора ринку, у разі задоволення позовних вимог відповідач просить суд застосувати двосторонню реституцію.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Суд з метою належного виконання свого процесуального обов`язку щодо розгляду справи по суті, керується п.10 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що кореспондується із ст.129 Конституції України, за якою однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи.

У відповідності до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти цього кримінального обвинувачення.

Завдання господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З урахуванням вищевикладеного, справа розглянута в межах розумних строків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора та представника відповідача встановивши фактичні обставини у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (далі - постачальник) та Великокучурівською сільською радою (далі - споживач) укладено договір про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 (далі - договір), згідно якого постачальник продає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії (далі - товар) (т.1 а.с.22-25).

Відповідно до п.1.1 договору умови цього договору розроблені відповідно Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312, Закону України «Про публічні закупівлі».

За цим договором постачальник зобов`язується постачати споживачу у 2021 році товар за кодом ДК 021:2015-09310000-5 - електрична енергія (далі - електрична енергія, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цю електричну енергію, на умовах цього договору. Прогнозований обсяг закупівлі електричної енергії за цим договором складає 720000кВт. Обсяг закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та потреби в електроенергії (п.п.2.1-2.3 договору).

За умовами п.3.1 договору строк (термін) поставки (передачі) товарів або наданих послуг до 31.12.2021 року.

Місце поставки (передачі) товарів - об`єкти споживача, перелік яких наведено у додатку №2. При цьому обов`язковою умовою для постачання електричної енергії на об`єкти споживача визначені в додатку №2 є наявність в споживача укладеного у встановленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послуги з розподілу електричної енергії (п.3.2 договору).

Розділом 5 договору визначено ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії.

Відповідно до п.5.1 договору загальна вартість цього договору становить 1101665,83 грн, крім того ПДВ 220333,17 грн, разом з ПДВ 1321999,00 грн.

Ціна 1 кВт/год електричної енергії, за цим договором становить - 1,53009 грн без ПДВ, ПДВ 0,30602 грн, разом з ПДВ 1,83611 грн.

Відповідно до п.п.5.5-5.8 договору споживач бере зобов`язання з отримання електричної енергії та його оплати в термін і строки передбачені додатком №2 «Порядок розрахунків». Оплата за електричної енергії здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання електричної енергії споживачу. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника.

Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п.6.2 договору).

Зобов`язання постачальника сторони погодили в розділі 7 договору, зокрема постачальник забезпечувати належну якість надання послуг з постачання електричної енергії відповідно до вимог чинного законодавства та цього договору; нараховувати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором (п.7.2 договору).

Згідно з умовами п.9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

За умовами п.11.1 договору, спори та розбіжності, що можуть виникнути із виконання умов цього договору передають на розгляд суду, у разі якщо вони не будуть узгоджені шляхом переговорів між сторонами, або можуть бути вирішенні шляхом звернення споживача до Інформаційно-консультаційного центру по роботі із споживачами електричної енергії, що створюється постачальником згідно з Положенням про Інформаційно-консультаційний центр по роботі із споживачами електричної енергії, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.03.2009 року №299, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.04.2009 року за №308/16324 (із змінами) (далі - Положення про ІКЦ). Під час вирішення спорів сторони мають керуватися порядком врегулювання спорів, встановленим ПРРЕЕ та Положенням про ІКЦ.

У відповідності до вимог п.п.13.1-13.4 договору зміни до договору про закупівлю можуть вноситись у випадках, вказаних згідно 15.2 та оформляються шляхом укладання відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності) та є невід`ємною частиною. Пропозицію щодо внесення змін до договору може зробити кожна із сторін договору. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування. Зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно п.п.14.1-14.2 договору він набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2021 року (термін дії визначається сторонами під час укладання договору). У випадку істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, внаслідок чого товар перестане відповідати вимогам (потребам) споживача, до договору вносяться зміни, або його дія припиняється, що оформлюється додатковою угодою.

Як слідує з п.15.2 договору істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

15.2.1 зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача. Сторони можуть внести зміни до договору у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача, а також у випадку зменшення обсягу споживчої потреби товару. В такому випадку ціна договору зменшується в залежності від зміни таких обсягів.

15.2.2. збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10% від ціни за одиницю товару, постачальник письмово звертається до споживача щодо зміни ціни за одиницю товару. Наявність факту коливання ціни товару на ринку підтверджується довідкою(ми) або листом(ми) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів)) відповідних органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку. До розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна щодо розміру ціни на товар на момент укладання договору (з урахуванням внесених раніше змін до договору про закупівлю) та на момент звернення до вказаних органів, установ, організацій, що підтверджує коливання (зміни) цін на ринку товару, що є предметом закупівлі за цим договором.

Усі додатки до договору набирають чинності з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін (за наявності) (п.15.7 договору).

Договір про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 від 21.01.2021 року та додатки до нього підписано сторонами та скріплено їх печатками без будь-яких зауважень.

У подальшому між постачальником та споживачем до договору № 1 від 04.10.2021 року укладено ряд додаткових угод, а саме:

- додаткова угода №1 від 19.03.2021 року (т.1 а.с.28), якою сторони внесли зміни в п.5.2 договору, зокрема встановлено ціну електричної енергії за 1 кВт.год - 1,9844 з ПДВ, у тому числі ціна електричної енергії - 1,6537 грн і ПДВ - 0,3307 грн, прогнозований обсяг - 666195,83кВт.год;

- додаткова угода №2 від 25.03.2021 року (т.1 а.с.29) - ціну збільшено до 2,0905 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг складає 632384,12 кВт.год.;

- додаткова угода №3 від 06.05.2021 року (т.1 а.с.36) - ціну збільшено до 2,1982 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг складає 601400 кВт.год.;

- додаткова угода №4 від 01.07.2021 року (т.1 а.с.40) - сторони внесли зміни в загальну вартість договору, яка склала 983741,58 грн, обсяг зменшено до 447521,4кВт.год;

- додаткова угода №5 від 19.07.2021 року (т.1 а.с.41) - ціну збільшено до 2,41582 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг - 407208,14кВт.год.;

- додаткова угода №6 від 19.08.2021 року (т.1 а.с.46) - ціну збільшено до 2,65744 грн з ПДВ за 1кВт/год, кількість товару зменшено до 370183,93 кВт/год;

- додаткова угода №7 від 02.09.2021 року (т.1 а.с.51) - ціну збільшено до 2,92314 грн з ПДВ за 1кВт/год, кількість товару зменшено до 336535,91 кВт/год;

- додаткова угода № 8 від 26.10.2021 року (т.1 а.с.55) - ціну збільшено до 3,21516 грн з ПДВ за 1кВт/год, кількість товару зменшено до 305969,71 кВт/год;

На виконання умов договору №14 від 21.01.2021 року постачальник поставив споживачу електричну енергію в загальному обсязі 405452 кВт.год, що підтверджено актами приймання-передачі електричної енергії (т.1а.с.57, 62, 67, 72, 77, 79, 87, 90, 93, 96, 99, 102):

- за лютий 2021р. № 7201 від 24.02.2021р. за обсяг 47455 кВт/год на суму 87133,49;

- за березень 2021р. № 11852 від 26.03.2021р. за обсяг 59531 кВт/год на суму 124449,45 грн;

- за квітень 2021р. №14 від 22.04.2021р. за обсяг 55971 кВт/год на суму 117007,37 грн;

- за травень 2021р. №15 від 21.05.2021р. за обсяг 344665 кВт/год на суму 76200,60 грн та №14 від 03.06.2021р. за обсяг 14158 кВт/год на суму 31122,11 грн;

- за червень 2021р. №15 від 17.06.2021р. за обсяг 31393 кВт/год на суму 69008,08 грн;

- за липень 2021р. №16 від 26.07.2021р. за обсяг 20013 кВт/год на суму 48347,86 грн;

- за серпень 2021р. №17 від 26.08.2021р. за обсяг 15852 кВт/год на суму 42125,74 грн;

- за вересень 2021р. №18 від 27.09.2021р. за обсяг 31856 кВт/год на суму 93119,54 грн;

- за жовтень 2021р. №19 від 26.10.2021р. за обсяг 31803 кВт/год на суму 92964,23 грн;

- за листопад 2021р. №20 від 19.11.2021р. за обсяг 30866 кВт/год на суму 99239,13 грн;

- за грудень 2021р. №21 від 17.12.2021р. за обсяг 31889 кВт/год на суму 102528 грн;

(акти містять зазначення про відсутність жодних претензій з боку обох сторін).

Слід відмітити, що в матеріалах справи є акт №21 від грудня 2021 року (т.2 а.с.86), який, як зазначає відповідач, підтверджує той факт, що позивач у грудні 2021 року спожив 44785кВт, а не як стверджує прокурор 31189 кВт.

Позивач в свою чергу наполягає, що у вказаному акті зазначено спожиті обсяги по двом договорам, з яких 31189 кВт по договору №14 від 21.01.2021 року та 12896 кВт по договору №349 від 22.12.2021 року, який не є предметом спору, при цьому позивач зазначає, що по споживанню цих обсягів було проведено оплату в повному обсязі.

Варто наголосити, що відповідач не заперечував проти поставлених обсягів в розмірі 405452 кВт, які зазначені прокурором та позивачем, як такі, що отримані споживачем протягом всього періоду дії договору №14 від 21.01.2021 року.

За отримані послуги споживач провів розрахунок на загальну суму 983245,74 грн, що підтверджено платіжними документами, в яких споживач прямо зазначав в призначені платежу за постачання електричної енергії по договору №14 від 21.01.2021р. по актам (т.1 а.с.58-61, 63-66, 68-71, 73-76, 78, 80-86, 88-89, 91-92, 94-95, 97-98, 100-101, 103-105), зокрема:

- по акту № 720124 від 24.02.2021р. оплати - №400-№405 від 01.03.2021р. на суму 87133,49 грн;

- по акту № 11852 від 26.03.2021р. оплати №680-№686 від 29.03.2021р. на суму 124449,45 грн;

- по акту №14 від 22.04.2021р. оплати №960-№966 від 26.04.2021р. на суму 117007,37 грн;

- по акту №15 від 21.05.2021р. оплати №1196-№1202 від 26.04.2021р. на суму 76200,59 грн;

- по акту №14 від 03.06.2021р. оплати №1311 від 04.06.2021р. на суму 31122,11 грн;

- по акту №15 від 17.06.2021р. оплати №1415-№1421 від 23.06.2021р. на суму 69008 грн;

- по акту №16 від 27.07.2021р. оплати №1645-№1647 від 2707.2021р. на суму 48347,86 грн;

- по акту №17 від 26.08.2021р. оплати №1762-№1764 від 27.07.2021р. на суму 42125,746 грн;

- по акту №18 від 27.09.2021р. оплати №874 від 22.09.2021р. на суму 7600 грн і №1875-№1876 від 28.09.2021р. на суму 85519,54 грн;

- по акту №19 від 26.10.2021р. оплати №2012-№2014 від 27.10.2021р. на суму 92964,63 грн;

- по акту №20 від 19.11.2021р. оплати №2104-№2106 від 22.11.2021р. на суму 99239,13 грн;

- по акту №21 від 17.12.2021р. оплати №2333-№2335 від 21.12.2021р. на суму 102527,78 грн;

Окрім того, сума проведених оплат зазначена в звіті про виконання договору про закупівлю (т.2 а.с.155).

Отже, твердження відповідача, що прокурором ведено суд в оману та не надано всі акти приймання-передавання товару по виконанню спірного договору, суперечать викладеним обставинам та доказам.

Факт виконання договору обома сторонами також встановлено в рішенні господарського суду Чернівецької області від 27.05.2025 року у справі №926/920/24, яке набрало 30.06.2025 року, яким відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" задоволенні позовних вимог до Великокучурівської сільської ради про визнання недійсним договору про закупівлю електричної енергії №14 від 21.01.2021 року та застосування наслідків недійсності правочину (т.2 а.с.43-49).

Згідно із ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними та об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Отже, встановлені у рішенні Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2025 року у справі №926/920/24 обставини щодо проведення процедури закупівлі, укладення, виконання, щодо поставки електричної енергії та проведення оплати за отриману електричну енергію за договором про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 від 21.01.2021 року - є преюдиційними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають повторному доказуванню.

Прокурор звертаючись з позовом до суду, зазначив, що ціну за електричну енергію протягом дії договору було збільшено з 1,83611 грн до 3,21516 за 1 кВт/год, при цьому обсяг поставленої електричної енергії зменшено з 720000 кВт/год до 405452 кВт/год, проте, коливання ціни в бік збільшення при укладенні додаткових угод не обґрунтоване та документально не підтверджене, а відтак додаткові угоди №1 від 19.03.2021 року, №2 від 25.03.2021 року, №3 від 06.05.2021 року, №4 від 01.07.2021 року, №5 від 19.07.2021 року, №6 від 19.08.2021 року, №7 від 02.09.2021 року, №8 від 26.10.2021 року до договору №14 від 21.01.2021 року, укладені з порушенням чинного законодавства, та підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також кошти в сумі 238791,13 грн, які сплачені селищною радою за товар, який так і не був поставлений продавцем, підлягають стягненню з відповідача на користь ради з перерахуванням їх до бюджету.

Відповідач заперечує проти позиції прокурора, посилаючись на те, що розрахунки не підтверджені доказами, прокурором не взято до уваги, що збільшення ціни можливе до 10%, тому варто при визначені ціни за 1кВТ/год електричної енергії врахувати додаткову угоду №1 від 19.03.2021 року, у разі задоволення позовних вимог відповідач просить суд застосувати двосторонню реституцію.

Щодо здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч.ч.1, 3 ст.4 ГПК України).

Статтею 1311 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі №1697-VII, ч.3 ст.23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абзаців 1 - 3 ч.4 ст.23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.174 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №826/13768/16, від 05.03.2020р. у справі №9901/511/19, від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, від 06.07.2021р. у справі №911/2169/20, від 21.06.2023р. у справі №905/1907/21).

Встановлена Законом №1697-VII умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Тобто визначений ч.4 ст.23 Закону №1697-VII обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №826/13768/16, від 15.01.2020р. у справі №698/119/18, від 11.02.2020р. у справі №922/614/19, від 28.09.2022р. у справі №483/448/20, від 08.11.2023р. у справі №607/15052/16-ц).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025р. у справі №924/524/24).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови ВП ВС від 20.11.2018р. у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019р. у справі №915/478/18, від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц, від 18.03.2020р. у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022р. у справі №910/5201/19, від 05.10.2022р. у справах №923/199/21, №922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019р. у справі №761/3884/18, від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022р. у справі №910/5201/19, від 05.10.2022р. у справах №923/199/21 і №922/1830/19). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19).

У пункті 55 постанови від 14.12.2022р. у справі №2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Великокучурівської сільської ради зазначив, що укладення оспорюваних додаткових угод до договору публічної закупівлі з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, які були виділені з місцевого бюджету позивачу.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Держава бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів: згідно положень ч.1 ст.62 Закону № 280/97-ВР держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Судом встановлено, що Чернівецька окружна прокуратура 23.05.2023 року звернулась листом: - до сільської ради (№52-837ВИХ-23), в якому просила надати інформацію стосовно вжиття заходів щодо повернення зайво сплачених коштів з ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (т.1 а.с.109-111).

Матеріали справи містять відповідь сільської ради від 09.06.2023 року № 690, в якій остання повідомила, що у зв`язку з відсутністю спеціаліста з даного питання просить прокурора звернутися до суду в її інтересах (т.1 а.с.112).

28.06.2023 року Чернівецька окружна прокуратура звернулась з листом до Великокучурівської сільської ради (№52/6-1041ВИХ-23) з проханням надати інформацію стосовно вжитих заходів, щодо усунення порушення законодавства про публічні закупівлі (т.1 а.с.113-114).

Великокучурівська сільська рада надала відповідь від 24.07.2023 року №854, що надіслала претензію ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" з вимогою повернути кошти, і просить прокурора звернутися до суду в її інтересах (т.1 а.с.115).

10.11.2023 року Чернівецька окружна прокуратура в черговий раз звернулась з листом (№52/6-1873ВИХ-23) до сільської ради з проханням надати підтвердження вжиття заходів, щодо усунення порушень Закону України "Про рублічні закупівлі" та повернення безпідставно сплачених коштів (т.1 а.с.116-117).

27.11.2023 року Великокучурівська сільська рада повідомила прокурору листом № 1392, про те, що для звернення з позовною заявою до суду за захистом порушеного права у неї відсутній спеціаліст та кошти, а тому просить прокурора звернутись до суду з позовною заявою до ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" про стягнення бюджетних коштів (т.1 а.с.118).

У зв`язку із зазначеними обставинами, прокурор повідомив позивача листом від 30.11.2023 року №52/6-1979ВИХ-23, про наявні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі Великокучурівської сільської ради у зв`язку з чим він має намір звернутися до суду із відповідним позовом, що саме ним зроблено і було (т.1 а.с.123-124).

Звертаючись до суду з позовом у цій справі прокурор пояснив, що виконання зобов`язань за додатковими угодами до договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про рублічні закупівлі".

Наполягав, що бездіяльність компетентних органів в частині невизнання недійсними додаткових угод до договору та не стягнення до бюджету безпідставно сплачених коштів, порушує економічні інтереси держави.

Зважаючи на викладене, виходячи із предмета і підстав позову, сформульованих прокурором, та враховуючи, що Великокучурівська сільська рада є стороною правочину, до якого були укладені оспорювані додаткові угоди, втім, не звернулася до суду з позовом про визнання їх недійсними та повернення коштів після отримання інформації прокурора про наявні порушення, що підтверджує бездіяльність компетентного органу, а відтак прокурор після неодноразових звернень самостійно звернувся до суду за захистом інтересів держави в особі позивача.

Підставою для реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Великокучурівської сільської ради щодо захисту інтересів держави, яка є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором та яка зобов`язана ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.

Суд враховує, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

При цьому, суд враховує, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян.

Отже, суд приходить висновку, що прокурор в межах своїх повноважень звернувся із позовною заявою в інтересах держави в особі Великокучурівської сільської ради до ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія.

Саме таку позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 року у справі №920/19/24.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання спірних додаткових угод до договору про закупівлю недійсними та стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів у розмірі 238791,13 грн.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" (надалі - Закон).

Згідно з визначеннями, наведеними у п.п.6, 11, 22 ст.1 Закону, договір про закупівлю господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару; замовники суб`єкти, визначені згідно із ст.2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону; предмет закупівлі товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (ст.632 ЦК України).

Договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами (пп.1.1.2 п.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Суд встановив, що за результатами процедури відкритих торгів між сторонами укладений договір про постачання електричної енергії споживачу.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч.4 ст.41 Закону).

Разом з тим, п.2 ч.5 ст.41 Закону встановлено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Вбачається, що ключовим у даній нормі Закону є те, що для збільшення ціни за одиницю товару має бути реальне коливання ціни такого товару на ринку в сторону збільшення, що повинно оцінюватися починаючи від підписання договору та до моменту укладення відповідної додаткової угоди (або ж момент розповсюдження дії додаткової угоди), тобто на момент укладання додаткової угоди ціни на товар повинні бути вищими ніж на момент укладання основного договору про закупівлю (або ж додаткової угоди, у разі її обґрунтованого укладення).

Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VІII. У цьому Законі в редакції до 19.04.2020 року норма п.2 ч.5 ст.41 була викладена в ст.36 та мала такий зміст: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі".

Отже, вказана норма Закону №922-VIII в редакції до 19.04.2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Зазначена норма була змінена Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель" №114-ІХ від 18.09.2019 року (далі - Закон №114-ІХ), яким Закон №922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.

Отже, в новій редакції норма п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.

Як убачається з пояснювальної записки до проекту Закону №114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу" коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.

За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом №114-ІХ у вказану норму п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку ст.652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у cт.652 ЦК України та п.2 ч.5 cт.41 Закону, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024р. у справі № 922/433/22, від 01.10.2024р. у справі № 918/779/23, від 06.02.2025р. у справі № 910/5182/24, від 18.02.2025р. у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, згідно з положеннями п.2 ч.5 ст.41 Закону №922-VIII зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов: -збільшення ціни за одиницю товару до 10%; -збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; -така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; -така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; -обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10%.

В іншому випадку не досягається мета Закону, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Згідно з роз`ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" від 27.10.2016р. несення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Для прийняття рішення про збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

Верховним Судом у постанові від 07.09.2021р. у справі №927/1058/21 висловлено правову позицію, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт: щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 24.01.2024 року у справі №922/2321/22 викладено правову позицію: "Відповідно до ч.4 ст.41 Закону №922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі".

Електрична енергія є товаром у розумінні п.34 ч.1 ст.1 Закону №922-VIII. Так, переглядаючи справу №903/383/22, Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 16.02.2023р.) зазначив про необґрунтованість доводів скаржника, що положення п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю електричної енергії, оскільки згідно з вказаною нормою не застосовуються в частині строків зміни ціни, а не в частині обмежень більш ніж на 10% збільшення ціни за одиницю товару.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові №927/491/19 від 18.06.2021р. зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Верховний Суд у постанові від 28.09.2023р. по справі №927/56/23 зазначив про те, що право сторін договору на внесення змін до нього не може відбуватися з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, відповідно, свобода договору не може превалювати над дотримання вимог закону.

Відтак, обов`язкові умови, необхідні для зміни ціни за одиницю електричної енергії (як товару), визначені саме у п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі". Згідно вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Таким чином, законодавець не лише встановив обов`язкову вимогу щодо пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й відсоткове обмеження такого збільшення (до 10%).

Верховний Суд у постанові від 16.02.2023р. по справі №903/366/22 зазначає, що виключно коливання цін на ринку електричної енергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару. При цьому, Верховний Суд зазначив, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни - кількість підписаних додаткових угод (як приклад, постанови від 16.02.2023р. у справах №903/366/22 та №903/383/22, де досліджувалося питання щодо правовірності внесення змін до договорів про постачання електричної енергії споживачам).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025р. у справі №920/19/24 врахувала, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом №922-VIII не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025р. у справі № 916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025р. у справі №920/19/24 виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014р. №442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023р. у справі № 926/3244/22).

До принципів здійснення публічних закупівель (ч.1 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі") віднесені максимальна економія, а також ефективність та пропорційність. Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч.5 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі").

Як встановлено судом між позивачем та відповідачем за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", укладено договір про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 від 21.01.2021 року, в якому сторони погодили всі істотні умови, зокрема предмет, ціну, кількість товару 720000кВт*год, а саме: електрична енергія (п.2.1-2.2); ціна за одиницю товару визначається в п.5.2 договору та становить 1,83611 грн з урахуванням ПДВ; загальна вартість поставки 1321999 грн, в т.ч. ПДВ 220333,17 грн (п.5.1).

Суд у справі встановив, що відповідно до умов договору відповідач протягом періоду з січня по грудень 2021 року постачав, а позивач приймав та споживав електричну енергію.

Між сторонами підписано ряд додаткових угод до договору, так додатковою угодою №1 від 19.03.2021 року (т.1 а.с.28), збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт.год - 1,9844 з ПДВ, прогнозований обсяг - 666195,83кВт.год;

- угодою №2 від 25.03.2021 року (т.1 а.с.29) - ціна 2,0905 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг 632384,12 кВт.год.;

- угодою №3 від 06.05.2021 року (т.1 а.с.36) - збільшено до 2,1982 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг - 601400 кВт.год.;

- угодою №4 від 01.07.2021 року (т.1 а.с.40) - змінено загальну вартість договору, яка склала 983741,58 грн, обсяг зменшено до 447521,4кВт.год;

- угодою №5 від 19.07.2021 року (т.1 а.с.41) - збільшено до 2,41582 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг - 407208,14кВт.год.;

- угодою №6 від 19.08.2021 року (т.1 а.с.46) - збільшено до 2,65744 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг - 370183,93 кВт/год;

- угодою №7 від 02.09.2021 року (т.1 а.с.51) - збільшено до 2,92314 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг - 336535,91 кВт/год;

- угодою № 8 від 26.10.2021 року (т.1 а.с.55) - збільшено до 3,21516 грн з ПДВ за 1кВт/год, обсяг - 305969,71 кВт/год.

Таким чином, загальне збільшення ціни за одиницю електричної енергії відбулось з 1,83611 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) до 3,21516 грн за 1 кВт/год (з ПДВ), отже ціна договору зросла на 75,10 %, при дозволеному законодавством 10%, при цьому, обсяг поставленої електричної енергії зменшено з 720000 кВт/год до 405452 кВт/год.

Підставою для внесення змін до договору та укладення оспорюваних додаткових угод стали листи ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" від 17.02.2021р., від 19.04.2021р., від 23.06.2021р., від 03.08.2021р., від 16.082.2021р. (т.1 а.с.30-31, 37-38, 42-43, 47, 52-53), а також довідки видані Чернівецькою торгово-промисловою палатою №177/1 від 17.02.2021р., №177/2 від 17.02.2021р., №472/4 від 19.04.2021р., №751/2 від 23.06.2021р., №927/1, 927/2, 927/3 від 02.08.2021р., №999 від 16.08.2021р., №1235 від 08.10.2021р. (т.1 а.с.32-33, 39, 44, 48-50, 54, 56).

Прокурор стверджує, що оскаржувані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог №922-VIII, оскільки за їх умовами ціна за одинцю товару (кВт/годину) перевищила 10% граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 75,10% порівняно з погодженою ціною під час закупівлі. З огляду на викладене прокурор просить оспорювані додаткові угоди визнати недійсними та повернути на користь позивача сплачені за цими угодами кошти.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з а.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень ч.1-2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з ч.2 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

За змістом ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (пункт 2 цієї частини).

Таким чином, системний аналіз положень ст.ст.651-652 ЦК України та положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022р. у справі №927/636/21, від 07.12.2022р. у справі №927/189/22, від 16.02.2023р. у справі №903/383/22).

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, як і у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. При цьому, така відмова покупця не надає постачальнику права в односторонньому порядку розірвати договір.

Відповідач мотивує збільшення ціни, посилаючись на цінові довідки Чернівецької торгово-промислової палати №177/1 від 17.02.2021р., №177/2 від 17.02.2021р., №472/4 від 19.04.2021р., №751/2 від 23.06.2021р., №927/1, 927/2, 927/3 від 02.08.2021р., №999 від 16.08.2021р., №1235 від 08.10.2021р. (т.1 а.с.32-33, 39, 44, 48-50, 54, 56).

Дослідивши вказані довідки Чернівецької торгово-промислової палати, суд встановив, що ними не підтверджується коливання ціни електроенергії на ринку, а відображає інформацію електронних торгів станом на певні дати. Отже, надані відповідачем довідки не встановлюють наявності факту коливання ціни у відповідні проміжки часу та надана інформація має лише довідковий характер.

Що ж стосується інформації наданої відповідачем під час розгляду справи, щодо підтвердження коливання ціни на ринку на підставі даних оператора ринку, слід відмітити, що при направленні листів з додатковими угодами на збільшення ціни, останній не надав таких доказів, окрім того, з даної інформації вбачається, що ціна на ринку періодично як збільшувалась так і зменшувалась, що саме по собі не давало підстав для укладення додаткових угод на збільшення ціни.

На думку суду, відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження коливання ціни на електричну енергію в сторону її збільшення, що зумовило укладання відповідних додаткових угод, а відтак відповідачем не доведено виникнення у нього права змінити вартість електричної енергії, що поставляється за договором, у зв`язку із коливанням цін на ринку, отже укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Виключно коливання цін на ринку не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Як вже було зазначено вище, сторони, протягом строку дії договору вісім разів змінювали вартість електричної енергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) сільській раді.

Отже, зміст оспорюваних додаткових угод суперечить ч.3 ст.632 ЦК України та п.2.5 ст.41 ЗУ ''Про публічні закупівлі", за таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог прокурора щодо визнання додаткових угод №1 від 19.03.2021 року, №2 від 25.03.2021 року, №3 від 06.05.2021 року, №4 від 01.07.2021 року, №5 від 19.07.2021 року, №6 від 19.08.2021 року, №7 від 02.09.2021 року, №8 від 26.10.2021 року до договору №14 від 21.01.2021 року недійсними.

З огляду на наявність вказаних підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, суд не дає оцінки іншим обставинам справи, на які посилались сторони.

Оскільки зазначені додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між Великокучурівською сільською радою та ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 від 21.01.2021 року, мали регулюватись договором згідно з яким ціна за одиницю електричної енергії складає 1,83611 грн з ПДВ.

Судом з достовірністю встановлено, що в період лютого по грудень 2021 року ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" поставило, а Великокучурівська сільська рада отримала та спожила на підставі договору про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 від 21.01.2021 року електричну енергію в загальному обсязі 405452 кВт/год, за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сільська рада сплатила 983245,60 грн.

Відповідач факт поставки електричної енергії в зазначених обсягах не заперечує, як і не заперечує про проведення Великокучурівською сільською радою розрахунку в сумі 983245,74 грн.

З урахуванням вище викладеного суд вважає, що позивач мав сплатити за електричну енергію отриману в період дії договору за спожиті обсяги 405452 кВт х 1,83611 грн за 1кВт = 744454,4717 грн.

Таким чином, позивач за отримані по договору про закупівлю товару за бюджетні кошти №14 від 21.01.2021 року обсяги електричної енергії переплатив відповідачу 238791,26 грн = (983245,74-744454,4717).

Відповідно до ч.1 ст.670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 238791,26 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України, що ефективно захищає порушені права та інтереси позивача.

Виходячи з наведеного вимога прокурора про повернення відповідачем надмірно сплачених коштів позивачу з подальшим перерахуванням їх до бюджету підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент підготовки до участі та проведення закупівлі сторони узгодили умови договору, наведені в умовах тендерної документації, проте, після укладення додаткових угод умови договору почали відрізнятись від змісту тендерної пропозиції.

Відповідно до ст.43 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч.4 ст.41 цього Закону, якою визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Щодо доводів відповідача про необхідність застосування двосторонньої реституції слід зазначити, що судом визнано недійсними лише додаткові угоди, а не сам договір на постачання електричної енергії.

Варто зазначити, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" звернулося з позовом до суду про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу №14 від 21.01.2021 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" та Великокучурівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, проте, як свідчать матеріали справи (т.2 а.с.43-50), Господарським судом Чернівецької області у задоволенні позовних вимог відмовлено (справа №926/920/24), рішення від 27.05.2025 року, яке набрало законної сили. Отже, договір №14 від 21.01.2021 року є таким, що відповідає вимогам закону, виконувався сторонами, а відтак відсутні підстави для застосування двосторонньої реституції у спірних правовідносинах.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у надісланих до суду документах (відзиві на позов, запереченні на відповідь, письмових поясненнях), не спростовують вказаного висновку.

Відповідно до ст.13 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписом ст.86 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Господарський суд Чернівецької області дійшов висновку, що прокурором позовна вимога щодо недійсності ряду додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу №1 від 04.10.2021р. та вимога про стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів доведена, документально обґрунтована, відповідачем не спростована, а відтак позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що при зверненні з позовом Чернівецька обласна прокуратура сплатила судовий збір в сумі 25053,87 грн за вісім немайнових вимог (21472 грн) та одну майнову вимогу 3581,87 грн (238791,13 х1,5%), що підтверджується платіжною інструкцією №2066 від 21.12.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, в частині задоволення майнової вимоги судовий збір покладається на відповідача, в частині задоволення немайнових вимог (визнання недійсними додаткових угод) судовий збір слід покласти на обидві сторони правочину на позивача та відповідача, які уклали оспорювані угоди з порушенням вимог законодавства, оскільки спір безпідставно доведено до розгляду судом у результаті їхніх обопільних неправомірних дій.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 194, 232, 233, 236 - 238, 240 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Позовні вимоги Керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул.Конституційна, 69) в інтересах держави в особі Великокучурівської сільської ради (59052, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, с.Великий Кучурів, вул.Головна, 1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (58001, м.Чернівці, вул.Целана, 6) про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів до бюджету в сумі 238791,13 грн - задовольнити в повному обсязі.

2.Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 19.03.2021 року, №2 від 25.03.2021 року, №3 від 06.05.2021 року, №4 від 01.07.2021 року, №5 від 19.07.2021 року, №6 від 19.08.2021 року, №7 від 02.09.2021 року, №8 від 26.10.2021 року до договору №14 від 21.01.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" та Великокучурівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (58001, м.Чернівці, вул.Целана, 6, код 42102122) на користь Великокучурівської сільської ради (59052, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, с.Великий Кучурів, вул.Головна, 1, код 04418162) безпідставно сплачені кошти в сумі 238791,13 грн на р/р UA0042520 в ДКСУ м.Київ МФО 820172.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" (58001, м.Чернівці, вул.Целана, 6, код 42102122) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул.М.Кордуби, 21, код 02910120, р/р UA0004946 банк - ДКСУ м.Київ, МФО - 820172, класифікація видатків бюджету - 2800) судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 3581,87 грн та судовий збір в сумі 10736 грн за вимоги немайнового характеру.

5. Стягнути з Великокучурівської сільської ради (59052, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, с.Великий Кучурів, вул.Головна, 1, код 04418162) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58002, м.Чернівці, вул.М.Кордуби, 21, код 02910120, р/р UA0004946 банк - ДКСУ м.Київ, МФО - 820172, класифікація видатків бюджету - 2800) судовий збір в сумі 10736 грн за вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст складено та підписано 09.03.2026 року

Суддя Світлана ГУШИЛИК