ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/68/26

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця",

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна",

про стягнення 287 999,54 грн.

14.01.2026 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") з вимогою стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна" (далі - ТОВ "Елтра-Україна") штрафні санкції, відповідно до умов Договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД-НХ-25-365-НЮ від 18.06.2025 у розмірі 224 999,64 грн штрафу та 86 999,86 грн пені.

Ухвалою від 19.01.2026 суд відкрив провадження у справі №925/68/26. Постановив розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін 17.02.2026. Встановив сторонам строк для подання заяв по суті.

30.01.2026 відповідач подав відзив на позов.

04.02.2026 позивач подав відповідь на відзив та заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою від 04.02.2026 суд заяву АТ "Українська залізниця" про зменшення позовних вимог задовольнив та постановив подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням позовних вимог про стягнення штрафних санкцій у розмірі 287 999,54 грн, відповідно до умов Договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД-НХ-25-365-НЮ від 18.06.2025, з яких штраф у розмірі 224 999,64 грн, пеня у розмірі 62 999,90 грн.

12.02.2026 відповідач подав клопотання з вимогою зменшити розмір пред`явлених позивачем до стягнення з відповідача у справі № 925/68/26 штрафу та пені на 60 %, а саме: зменшити розмір штрафу з 224 999,64 грн до 89 999,85 грн; зменшити розмір пені з 62 999,90 грн до 25 199,96 грн.

16.02.2026 позивач подав заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Учасники справи про розгляд справи належно повідомлені, що підтверджується довідками про доставку електронних листів (копій ухвали суду про відкриття провадження у справі) до їх електронних кабінетів.

Відповідач своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.06.2025 за результатами процедури закупівлі №UA-2025-05-17-000381-a - Запасні частини до тепловозів 2ТЕ (Підшипник моторно-осьовий (ремонтний)) Код ДК 021:2015 - 34630000-2 Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху, між АТ "Укрзалізниця" та ТОВ "Елтра-Україна" укладено Договір №ОД/НХ-25-365-НЮ про закупівлю матеріально-технічних ресурсів.

03.11.2025 на електронну адресу відповідача, відповідно до п. 4.1, п. 4.2, п. 4.5 укладеного Договору, направлено письмову рознарядку за вих. №НХ04/1985н на поставку товару, підшипник моторно-осьовий (ремонтний) у кількості 60 шт., на загальну суму 1 499 997,60 грн з ПДВ.

Згідно з умовами п. 4.2 укладеного Договору строк поставки товару складає 14 календарних днів з дати надання письмової рознарядки, тобто, до 17.11.2025 включно. Позивач стверджує, що станом на теперішній час відповідачем письмову рознарядку за вих. №НХ04/1985н від 03.11.2025 не виконано.

28.11.2025 на адресу ТОВ "Елтра-Україна" направлялась претензія №НХ-04/2397н з вимогами сплатити штраф та поставити товар за письмовою рознарядкою №НХ04/1985н від 03.11.2025, яка була залишена без відповіді.

У зв`язку з викладеним, на підставі п. 9.3.1. Договору позивач нарахував до стягнення з відповідача 224 999,64 грн штрафу та 86 999,86 грн пені.

У відзиві відповідач щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог позивача в частині нарахування та стягнення з відповідача пені у розмірі 86 999,86 грн усього нарахованої за період з 18.11.2025 по 14.01.2026.

Відповідач стверджує, що з наявного у справі Повідомлення про розірвання договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-365НЮ від 18.06.2025 випливає, що позивач реалізував своє право на дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку та достроково розірвав Договір з 30.12.2025. Тобто, з 30.12.2025 Договір є розірваним, а відносини та зобов`язання за ним відповідно припиненими.

Враховуючи те, що з 30.12.2025 Договір був розірваний позивачем в односторонньому порядку (внаслідок чого з 30.12.2025 правовідносини та зобов`язання між сторонами за Договором припинилися), то, очевидно, що у спірних відносинах період нарахування пені мав окреслюватися періодом з 18.11.2025 по 29.12.2025 включно.

Щодо стягнення позивачем з відповідача штрафу та пені у іншій частині заявлених вимог, відповідач зазначає, що неустойка (штраф, пеня) має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Утім, очевидно, що пред`явлені позивачем у спірних відносинах до стягнення з відповідача штраф та пеня не виконують функцію стимулювання відповідача до виконання основного зобов`язання, адже Договір, на якому таке зобов`язання ґрунтувалося, був розірваний Позивачем (30.12.2025) ще до подання позову у цій справі, у зв`язку з чим припинилося й основне зобов`язання. Саме тому такі штраф та пеня не можуть стулювати відповідача до виконання уже неіснуючого основного зобов`язання. До того ж пред`явлені позивачем у спірних відносинах до стягнення з відповідача штраф та пеня фактично є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача, адже позивач намагається стягнути з відповідача грошові кошти (у вигляді штрафу / пені) за порушення контрагентом негрошового зобов`язання (несвоєчасна поставка товару / непоставка товару). Тим паче, з огляду на те, що у Договорі грубо порушений баланс прав та обов`язків сторін на користь позивача (Покупця) в частині визначення їх відповідальності за порушення умов Договору.

Крім того, при визначенні розміру заявленої до стягнення штрафу (пені) необхідно також врахувати відсутність завданих позивачу збитків, неспівмірність порушеного зобов`язання (негрошове зобов`язання) розміру стягуваної пені (грошове зобов`язання), поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем основного зобов`язання, які мають місце у спірних відносинах.

У відповіді на відзив позивач підтвердив, що дійсно, Договір між сторонами є розірваним з 30.12.2025, тому позивачем здійснено розрахунок пені, з урахуванням періоду, про який зазначає відповідач, що стало підставою для подання позивачем заяви на підставі п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог, яку суд прийняв.

Щодо доводів відповідача про стягнення штрафу, позивач звертає увагу на таке. За твердженням відповідача, якщо ТОВ "Елтра-Україна" не має обов`язку виконувати своє зобов`язання за Договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД-НХ-25-365-НЮ від 18.06.2025, то і відсутні підстави для відповідальності за його порушення у розмірі, заявленому позивачем. Позивач вважає такий висновок хибним та безпідставним, оскільки, як підтверджується відповідачем, письмова рознарядка №НХ04/1985н від 03.11.2025 ним не виконана. Разом з тим, ТОВ "Елтра-Україна" ані до отримання рознарядки, ані після її надходження не повідомляло позивача про поважність причин неможливості її виконання, в тому числі, і згідно з п. 10.2 Договору. Позивач наголошує, що вказаний Договір укладався між сторонами у період дії воєнного стану і усі ризики, пов`язані з виконанням цього Договору сторони усвідомлювали, згідно з п. 18.2 Договору.

Позивач також наголошує, що за ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються, але згідно з приписами ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання договору не звільняє боржника від відповідальності за раніше допущені порушення своїх зобов`язань за Договором, за аналогією з ч. 4 ст. 631 ЦК України.

ТОВ "Елтра-Україна" не заперечується порушення ним умов п. 4.2 Договору, без жодних обґрунтувань поважності обставин, які зумовили невиконання зобов`язання, у розумінні ст. 13, 74 ГПК України. За наведених обставин, на переконання позивача, факт розірвання Договору з 30.12.2025 не звільняє відповідача від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії такого Договору, з 18.11.2025.

Розглянувши матеріали справи суд встановив таке.

18.06.2025 АТ "Українська залізниця" (Покупець) та ТОВ "Елтра-Україна" (Постачальник) підписали Договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ОД/НХ-25-365-НЮ (далі - Договір).

Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю Товар, відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1), Технічних та якісних характеристик товару, вимог до документів з якості та оцінки відповідності товару (Додаток 2), що є невід`ємними частинами цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей Товар на умовах цього Договору. (п. 1.1. Договору)

Найменування Товару: Запасні частини до тепловозів 2ТЕ (Підшипник моторно- осьовий (ремонтний)). Код ДК 021:2015- 34630000-2 Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху. (п. 1.2. Договору)

Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник Товару визначаються у Специфікації № 1 (Додаток 1) до цього Договору. (п. 1.3. Договору)

Поставка Товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання Товару. Партією Товару вважається обсяг одиниць Товару, визначений Покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.

Строк поставки Товару - протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки Покупцем.

Місце поставки Товару: по Специфікації 1 (Додаток 1) - м. Сміла (Черкаська обл.) або на адресу іншого підрозділу вказаного в рознарядці Покупця.

Сторони домовились, що рознарядка Покупця на Товар направляється ним Постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу Постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику Постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу Постачальника (зазначену в цьому Договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим Постачальником з дати його направлення Покупцем на електронну адресу Постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення Покупця. (п. 4.5. Договору)

Датою поставки Товару вважається дата підписання Сторонами Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної. (п. 4.6. Договору)

Покупець оплачує поставлений Постачальником Товар за ціною, вказаною у Специфікації № 1 (Додаток 1) до цього Договору. Ціна Товару включає вартість Товару, тари (упаковки), а також інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору. (п. 6.1. Договору)

Ціна Договору становить усього з ПДВ 1 799 997,12 грн. (п. 6.3. Договору)

Оплата за кожну партію поставленого Товару за цим Договором проводиться Покупцем на 30 (тридцятий) календарний день з дати підписання Акта прийому-передачі товару або видаткової накладної за умови реєстрації податкової накладної не пізніше ніж за 3 (три) календарні дні до дати оплати, визначеної цим пунктом, та оформленої згідно з вимогами законодавства України, та відповідно до рахунку-фактури на поставлену партію Товару. (п. 8.3.1. Договору)

При порушенні строків поставки Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк Товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього Договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк Товару, яка нараховується за кожен день прострочення до дати виконання Постачальником зобов`язання щодо поставки Товару або до останнього дня строку дії цього Договору (якщо Постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього Договору). При цьому Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити Товар, якщо про інше його не попередив письмово Покупець. (п. 9.3.1. Договору)

Строк дії цього Договору встановлюється з дати його підписання Сторонами до 31.12.2025. (п. 17.1. Договору)

У Специфікації № 1, яка є додатком 1 до Договору сторони узгодили постачання товару - підшипника моторно-осьового (ремонтного) у кількості 72 шт на загальну суму з ПДВ 1 799 997,12 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявкою № 10796 від 20.06.2025, в якій просив відвантажити Одеській залізниці підшипник моторно-осьовий (ремонтний) у кількості 12 шт на загальну суму з ПДВ 299 999,52 грн.

31.07.2025 сторони підписали Видаткову накладну № 404/СЧ/404 про поставку відповідачем позивачу підшипника моторно-осьового (ремонтного) 8ТХ.263.178-179 у кількості 12 шт. на загальну суму з ПДВ 299 999,52 грн.

Постачання відповідачем товару позивачу за вказаною заявкою підтверджується також товарно-транспортною накладною від 31.07.2025 № 40/360.

Позивач звернувся до відповідача із заявкою № 10796 від 20.06.2025, в якій просив відвантажити Одеській залізниці підшипник моторно-осьовий (ремонтний) у кількості 60 шт. на загальну суму з ПДВ 1 499 997,60 грн.

Відповідно до наданого позивачем скриншоту екрана зі сторінки електронної пошти позивача, випливає, що вказану заявку надіслано на електронну пошту відповідача, вказану в Договорі, 03.11.2025.

Отже з урахуванням положень п. 4.2. Договору, строк поставки товару за вказаною заявкою сплив 17.11.2025.

28.11.2025 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій пропонував добровільно сплатити штраф за порушення умов п. 4.2. Договору № ОД/НХ-25-365НЮ про закупівлю матеріально-технічних ресурсів від 18.06.2025 у розмірі 224 999,64 грн та поставити товар, відповідно до письмової рознарядки № НХ04/1985н від 03.11.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

23.12.2025 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про розірвання договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ОД/НХ-25-365НЮ від 18.06.2025, в якому на підставі п. 8.2.3. Договору, оскільки Постачальником не виконано свого зобов`язання щодо поставки товару за письмовою рознарядкою № НХ04/1985н від 03.11.2025, АТ "Укрзалізниця" повідомило про розірвання Договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ОД/НХ-25-365НЮ від 18.06.2025 з 30.12.2025.

З викладеного випливає, що позивач скористався своїм правом достроково в односторонньому порядку розірвати Договір, передбаченим ст. 665 ЦК України та п. 8.2.3. Договору та спірний Договір з урахуванням п. 8.2.3., вважається розірваним з 30.12.2025.

У зв`язку з непоставкою відповідачем товару за рознарядкою, позивач здійснив нарахування штрафу в сумі 224 999,64 грн та пені в сумі 62 999,90 грн, які відповідачем добровільно не сплачені, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Розглядаючи спір суд враховує такі положення чинного законодавства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 655 ЦК України)

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч. 1 ст. 662 ЦК України)

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. (ст. 663 ЦК України)

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. (ч. 1 ст. 664 ЦК України)

Строк поставки відповідачем позивачу товару - підшипника моторно-осьового (ремонтного) у кількості 60 шт. на загальну суму з ПДВ 1 499 997,60 грн сплив 18.12.2025, проте відповідач зобов`язання з поставки товару не виконав.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. (ст. 611 ЦК України)

У зв`язку з непоставкою відповідачем товару позивач заявив до стягнення штраф в сумі 224 999,64 грн та пеню в сумі 62 999,90 грн.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При порушенні строків поставки Постачальник оплачує Покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк Товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього Договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк Товару, яка нараховується за кожен день прострочення до дати виконання Постачальником зобов`язання щодо поставки Товару або до останнього дня строку дії цього Договору (якщо Постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього Договору). При цьому Постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити Товар, якщо про інше його не попередив письмово Покупець. (п. 9.3.1. Договору)

Дослідивши розрахунок штрафу, здійснений позивачем, суд встановив, що позивач обґрунтовано нараховує останній в сумі 224 999,64 грн, що становить 15 % від вартості непоставленого в строк Товару на суму 1 499 997,60 грн.

Також позивач здійснив нарахування пені за період 18.11.2025 - 29.12.2025 на суму боргу 1 499 997,90 грн в розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк Товару, що становить 62 999,90 грн.

Щодо нарахування пені за невиконання відповідачем негрошового зобов`язання суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З викладеного випливає, що Цивільним кодексом України передбачено можливість стягнення пені лише у випадку невиконання / несвоєчасного виконання саме грошового зобов`язання.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України, тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення Договору), штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). (ч. 4 ст. 231 ГК України)

Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 у справі № 912/3237/18 дійшов висновку, що тлумачення норми ч. 4 ст. 231 ГК України дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства штрафні санкції можуть бути застосовані для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Таким чином застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

З викладеного випливає, що на момент чинності ГК України сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не були позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Така позиція є сталою та послідовною у практиці Вищого господарського суду України, Верховного Суду України та Верховного Суду.

Водночас суд зауважує, що з 28.08.2025 введено в дію Закон України № 4196-IX "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", який визначає правові та організаційні засади діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб. Одним із наслідків введення в дію вказаного Закону стало те, що згідно зі ст. 17 зазначеного Закону з 28.08.2025 втратив чинність ГК України.

Таким чином із втратою чинності ГК України, нормами чинного законодавства не передбачено можливості здійснювати нарахування пені за невиконання чи несвоєчасне виконання негрошового зобов`язання. Нормою ст. 549 ЦК України, як встановлено вище, передбачено лише можливість нарахування штрафу та пені за невиконання грошового зобов`язання.

Щодо можливості застосування норми ч. 4 ст. 231 ГК України до спірних правовідносин сторін, суд зауважує, що відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Отже за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23).

З огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що договір та, як наслідок, відповідні цивільні права і обов`язки сторін виникли до втрати чинності Господарським кодексом України, до спірних правовідносин сторін із нарахування пені за порушення негрошового зобов`язання слід застосовувати положення ч. 4 ст. 231 ГК України.

Дослідивши розрахунок пені, здійснений позивачем на суму боргу 1 499 997,60 грн за період 18.11.2025 - 29.12.2025 в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення в сумі 62 999,90 грн, суд встановив, що такий розрахунок здійснено арифметично правильно.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру штрафу та пені на 60 %.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що з огляду на фактичні обставини цієї справи, очевидно, що стягнення з відповідача штрафних санкцій у заявленому позивачем у справі № 925/68/26 розмірі буде несправедливим та порушуватиме принцип пропорційності (ст. 15 ГПК України), суворо каратиме (а не стимулюватиме) відповідача, а також стане джерелом невиправданого збагачення позивача, що суперечитиме меті цивільно-договірної відповідальності, та одній з основних засад цивільного законодавства - засаді справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦКУ).

Підставами для зменшення розміру штрафу та пені, на думку відповідача, зокрема, слугують: відсутність завданих позивачу збитків, неспівмірність порушеного зобов`язання (негрошове зобов`язання) розміру стягуваних штрафу / пені (грошове зобов`язання), поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем основного зобов`язання (часті перебої в електропостачанні, повітряні тривоги через загрозу обстрілів, атаки БЛА, відсутність умислу на порушення строків), часткове виконання відповідачем Договору (а саме, в частині своєчасної та належної поставки товару в рамках Договору за письмовою рознарядкою №НХ-04/1100н 22.07.2025, що підтверджується самим позивачем у позові), які мають місце у спірних відносинах.

Відповідач наполягає на тому, що розмір неустойки (штрафу, пені), заявленої позивачем до стягнення із відповідача у спірних відносинах, є явно неспівмірним з наслідками порушення, а сам позивач не зазнав істотної шкоди в результаті прострочення відповідачем поставки товару за Договором.

Відповідач зауважує, що застосування штрафу (пені) як каральної санкції, при відсутності доказів того, що даний випадок є винятковим та спричинив понесення позивачем збитків, є недопустимим. При зверненні до суду з позовом позивач не довів спричинення йому будь-яких збитків внаслідок несвоєчасної поставки відповідачем товару за Договором. Докази зворотного у матеріалах цієї справи відсутні. 24.02.2022 рф розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022. Строк воєнного стану неодноразово продовжувався і станом на сьогодні не скасований. Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, а саме: введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне здійснення господарської діяльності. В умовах воєнного стану господарюючі суб`єкти на всій території країни зазнали та зазнають на собі вплив від військової агресії, що викликане порушенням господарських ланцюгів з суміжними підприємствами, порушенням стабільності критично важливих питань діяльності у сфері електропостачання, водопостачання та теплопостачання.

Прострочення поставки товару в рамках виконання Договору з боку відповідача не було систематичним та не мало умисного характеру, оскільки частину своїх зобов`язань за Договором відповідач виконав своєчасно та у порядку, визначеному Договором.

Затримка ж у поставці товару в іншій частині була зумовлена, за твердженням відповідача, негативним впливом чисельних перебоїв в електропостачанні (що підтверджується Листом АТ "Черкасиобленерго" "Щодо надання відповіді на адвокатський запит від 22.01.2026" №1111/09-01-02/2026 від 03.02.2026, повітряних тривог в м. Сміла Черкаської області (де відповідач здійснює свою фактичну виробничу діяльність) через загрози обстрілів, які призводили до переривання виробничих процесів та необхідності перезапуску технологічних етапів.

Крім того, відповідач наголошує, що поставка товару за Договором здійснювалася відповідачем без умов попередньої оплати, що підтверджує відсутність у позивача будь-яких ризиків втрати коштів.

Відповідач стверджує, що у Договорі грубо порушений баланс прав та обов`язків сторін на користь позивача (Покупця) в частині визначення їх відповідальності за порушення умов Договору (так, розділ 9 Договору по суті не містить пунктів, на підставі яких можна було б притягнути позивача (Покупця) до відповідальності за порушення Договору, у той час як відносно відповідача (Постачальника) така відповідальність вказаним розділом Договору чітко регламентована та є значною). Крім того, відповідач підкреслює, що нині позивач (АТ "Укрзалізниця") взагалі знаходиться в привілейованому становищі порівняно з іншими учасниками господарських відносин (юридичними особами приватного права / фізичними особами-підприємцями), що також є юридично значимим у вирішенні питання про зменшення розміру неустойки, пред`явленої позивачем до стягнення з відповідача.

Заперечуючи проти клопотання відповідача позивач наводить такі доводи:

- ТОВ "Елтра-Україна" не поставило товар з моменту отримання письмової рознарядки №НХ04/1985н від 03.11.2025 до отримання повідомлення №НХ-04/2888н від 23.12.2025 про розірвання Договору №ОД/НХ-25-365-НЮ від 18.06.2025 про закупівлю матеріально-технічних ресурсів;

- ТОВ "Елтра-Україна" у добровільному порядку штраф не сплатило, претензія №НХ-04/2397н від 28.11.2025 залишена без задоволення;

- ТОВ "Елтра-Україна" не зверталось до АТ "Укрзалізниця" з повідомленням про обставини відсутності електропостачання з 12.07.2025;

- ТОВ "Елтра-Україна" не зверталось до АТ "Укрзалізниця" у порядку, передбаченому пунктом 10.2 Договору;

- ТОВ "Елтра-Україна" не підтверджено, що невиконання договірного зобов`язання зумовлено негативним фінансовим станом відповідача;

- ТОВ "Елтра-Україна" не підтверджено, що невиконання договірного зобов`язання зумовлено відсутністю електропостачання від 12.07.2025 (письмова рознарядка №НХ-04/1100н від 22.07.2025 виконана, що підтверджується видатковою накладною №404/СЧ/404 від 31.07.2025);

- відсутність документального підтвердження збитків позивача, на думку останнього, не є безумовною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій;

- посилання ТОВ "Елтра-Україна" на воєнний стан від 24.02.2022 як на підставу, що обмежує безперешкодне здійснення господарської діяльності не підтверджено згідно з пунктом 10.2 Договору та спростовується змістом пункту 18.2 Договору;

- ТОВ "Елтра-Україна" систематично порушує договірні зобов`язання (справи №925/1591/25, №925/1592/25, №925/69/26);

- твердження ТОВ "Елтра-Україна" про те, що поставка відповідачем товару з порушенням строку не призвела до зупинення діяльності чи виробництва позивача не є підставою для звільнення від відповідальності або для її зменшення (Договір не містить таких умов);

- ТОВ "Елтра-Україна" не зверталось до АТ "Укрзалізниця" з пропозицією зміни умов Договору, зокрема, Розділу 9;

- ТОВ "Елтра-Україна" не надано доказів на підтвердження користування АТ "Укрзалізниця" своїм "привілейованим становищем" в частині невиконання судових рішень, ухвалених не на користь Позивача, на підставі п. п. 1, 2 п. 103 розділу ХІІІ Закону України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення штрафних санкцій суд враховує таке.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зробила висновки про можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань, що передбачено частиною другою статті 231 ГК України. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Гарантована статтею 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. - поп bis in idem - "двічі за одне і те саме не карають") має на меті уникнути несправедливого покарання за одне й те саме правопорушення двічі.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. (п. 6 ст. 3 ЦК України)

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип доброї совісті не може бути обмежений певною сферою (такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 у справі № 463/13099/21, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, у постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 466/3398/21).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. (ч. 3 ст. 13 ЦК України)

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин. (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України)

Добросовісність - це відповідність дій учасників правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Керуючись таким критерієм як "добросовісність", який належать до фундаментальних засад цивільного права (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), суд не може тлумачити або застосовувати його формально. Добросовісність має оцінюватися з урахуванням усіх обставин справи, відповідно до вимог ст. 86 ГПК України.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності в цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Застосоване у ст. 551 ЦК України словосполучення "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 в справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 в справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 в справі № 911/95/20, від 18.12.2024 в справі № 921/320/24). При цьому розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі; тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена права компенсації своїх майнових втрат; такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків; такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України.

Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 05.09.2023 в справі № 907/583/22, від 28.11.2023 в справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 в справі № 904/872/24, від 03.12.2024 в справі № 909/321/24.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 28.11.2023 у справі 916/1504/22 - зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень, зокрема, ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Тотожні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду: від 15.01.2026 у cправі № 910/9629/23, від 27.01.2026 у cправі № 925/47/25, від 29.01.2026 у cправі № 910/6337/23.

Отже висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже норма ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц).

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Зі змісту викладеного випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що сума штрафних санкцій майже дорівнює сумі частково поставленого товару та становить 19 % від вартості непоставленого товару, який не сплачений позивачем, що є неспівмірним, несправедливим розміром штрафних санкцій, що порушує баланс господарських взаємовідносин та вказує на мету покупця отримати необґрунтоване збагачення за рахунок постачальника. Окрім того, позивач не надав суду докази заподіяння йому збитків діями постачальника через часткову непоставку товару. Разом із тим, слід врахувати, що аванс постачальник від покупця не отримував, жодних грошових зобов`язань не порушив, чужими коштами не користувався.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. В той же час, умови Договору мають відображати дійсну правову природу відповідальності, забезпечуючи реальне виконання зобов`язання без покладення на сторону непомірного фінансового тягаря, який не відповідає ні ступеню порушення, ні співмірності завданим збиткам.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21)

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 при з`ясуванні можливості зменшення штрафу за прострочення доставки вантажу, що покладений на АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" і дійшов висновку щодо можливості зменшення таких штрафних санкцій на 50 %.

Отже, досліджені обставини суд вважає об`єктивними підставами для зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на відсутність існування збитків, що завдані позивачеві та враховуючи інтереси відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір штрафних санкцій на 143 999,77 грн, що становить 50 % від загальної суми штрафних санкцій, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Підсумовуючи викладене суд задовольняє позов частково на суму 143 999,77 грн, з яких 112 499,82 грн штрафу та 31 499,95 грн пені.

На підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір за подання позову про стягнення 287 999,54 грн покладається на нього.

Керуючись ст. 74, 76 - 77, 129, 233, 236-241, 247, 251-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елтра-Україна" (ідентифікаційний код 42543695, вул. Коробейника, буд. 1, м. Сміла, Черкаська обл., 20705) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, вул. Є. Ґедройця, 5, м. Київ, 03150) штрафні санкції відповідно до умов Договору про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД-НХ-25-365-НЮ від 18.06.2025 в розмірі 143 999,77 грн та 3 455,99 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зоя ЗАРІЧАНСЬКА