РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.03.2026Справа № 910/9004/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/9004/25

За позовом Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів»

до Державної інспекції архітектури та містобудування України

про стягнення 621478,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Елопак-Фастів» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - відповідач) про стягнення 621478,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №826/3679/16, що набрало законної сили, визнано протиправними та скасовано постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції України про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016, втім кошти, які позивач сплатив на виконання даних постанов в розмірі 621478,00 грн, йому не повернуто після визнання їх судом протиправними та скасування, а відтак кошти утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9004/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» від 29.06.2023, який набрав чинності 21.07.2023 та введений в дію 18.10.2023, внесено зміни до ряду статей Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» Державна інспекція архітектури та містобудування України має зареєстрований «Електронний кабінет» в підсистемі «Електронний суд» в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі.

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З урахуванням зазначеного, ухвала Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, яке отримане з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді «ст.176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін)» від 11.08.25 по справі №910/9004/25 (суддя Васильченко Т.В.) було надіслано одержувачу Державна інспекція архітектури та містобудування України в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету: 12.08.25 о 19:40 год.

У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений судом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності в Україні регулюються Законом України «Про архітектурну діяльність», відповідно до статті 1 якого суб`єкти архітектурної діяльності - архітектори, інші особи, які беруть участь у підготовці і розробленні містобудівної документації, проектної документації для будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будинків і споруд, благоустрою, ландшафтних та садово-паркових об`єктів, науково-дослідній і викладацькій роботі, замовники проектів та будівництва об`єктів архітектури, підрядники на виконання проектних і будівельних робіт, виробники будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, власники і користувачі об`єктів архітектури, а також органи влади, що реалізують свої повноваження у сфері містобудування.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури, додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

В свою чергу, правові та організаційні засади здійснення державного архітектурно- будівельного контролю визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 (далі - Порядок № 553).

Частиною 1, 3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294 (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення №294) Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) (далі - ДАБІ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до пункту 3 Положення №294 основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: внесення на розгляд Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до сфери діяльності Держархбудінспекції; здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Згідно підпунктів 7, 8, 9 та 13 пункту 4 Положення №294 Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності; перевіряє на відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил рішення, прийняті територіальними органами; у визначених законодавством випадках проводить перевірки: відповідності підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються під час будівництва об`єктів, вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам, рішенням; своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів (у тому числі наявності у виконавця будівельних робіт сертифікатів на будівельні матеріали, вироби і конструкції) та іншої документації; дотримання порядків прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, проведення обстеження об`єктів та реалізації заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації; відповідно до закону складає протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, накладає штрафи.

Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи (пункт 7 Положення №294).

З матеріалів справи вбачається, що Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі - Департамент, територіальний орган), керуючись статтею 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком № 553 було проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті: «Капітальний ремонт без зміни зовнішньої конфігурації головного корпусу з частковим переплануванням приміщень та їх утеплення ПАТ «Елопак Фастів» у м. Фастові по вул. Великоснітинська, 67, Київської області», замовником будівництва якого виступало Приватне акціонерне товариство «Елопак-Фастів».

Відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності передбачена Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року № 244 затверджено Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - Порядок № 244).

Так, пунктом 22 Порядку № 244 передбачено, що за результатами розгляду справи посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, приймає одну з таких постанов: 1) постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - постанова про накладення штрафу); 2) постанову про закриття справи щодо накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - постанова про закриття справи).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області стосовно Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» було винесено постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 на суму 49608,00 грн, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 на суму 509860,00 грн та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 на суму 62010,00 грн.

Відповідно до пункту 31 Порядку № 244 постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

Департаментом було пред`явлено постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 до виконання у Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Згідно наявного в матеріалах справи листа №152823/951-3 від 16.01.2018 року у відповідь на звернення ПАТ «Елопак-Фастів», Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повідомлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження ВП №50756419 з примусового виконання постанови Державної - архітектурної будівельної інспекції України №З-1702/2/10/10-89/1702/08 від 17.02.2016 року про стягнення з ПАТ «Елопак-Фастів» штрафу в сумі 49608,00 грн; ВП №50756544 з примусового виконання постанови Державної - архітектурної будівельної інспекції України №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 року про стягнення з ПАТ «Елопак-Фастів» штрафу в сумі 62010,00 грн та ВП №51963037 з примусового виконання постанови Державної - архітектурної будівельної інспекції України №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 року про стягнення з ПАТ «Елопак-Фастів» штрафу в сумі 509860,00 грн.

При цьому, у вказаному листі Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вказано, що ВП №50756419, №50756544 та №51963037 були закінчені у зв`язку із повним фактичним виконанням, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Факт сплати позивачем штрафів згідно постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 за виконавчими провадженнями №50756419, №50756544 та №51963037, підтверджується і випискою по рахунку позивача відкритому у АТ «Сітібанк» за період з 20.05.2016 по 24.05.2016 року включно та платіжним дорученням №51963037 від 13.09.2017.

У той же час, відповідно до статті 5 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

Позивач не погоджуючись з винесеними Департаментом постановами про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016, звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування припису та постанов.

Законом України від 13.12.2022 р. №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 у справі №826/3979/16, яке набрало законної сили 14.10.2024 (згідно відмітки) адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» задоволено, визнано протиправними та скасовано постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016.

Відтак, оскільки постанови ДАБІ про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, які стали підставою для стягнення з позивача штрафів за порушення у сфері містобудівної діяльності на загальну суму 621478,00 грн були визнані протиправними та скасовані, наявні підстави для стягнення у відповідності до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України вказаних коштів як безпідставно набутих, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України, як реорганізованого органу з Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що останні не містять доказів повернення позивачу стягнутих з нього у примусовому порядку грошових коштів у сумі 621478,00 грн або доказів наявності підстав для їх неповернення позивачеві.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, зокрема, відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Частина 3 статті 1212 Цивільного кодексу України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13, від 02.09.2014 у справі № 910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі № 910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15, яка підтримана Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 по справі № 910/13814/17.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Як встановлено судом вище, Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

При цьому, Держархбудінспекція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний контроль за дотриманням: вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час провадження містобудівної діяльності; перевіряє на відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил рішення, прийняті територіальними органами; у визначених законодавством випадках проводить перевірки: відповідності підготовчих та будівельних робіт, будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що застосовуються під час будівництва об`єктів, вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам, рішенням; своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів (у тому числі наявності у виконавця будівельних робіт сертифікатів на будівельні матеріали, вироби і конструкції) та іншої документації; дотримання порядків прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, проведення обстеження об`єктів та реалізації заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації; відповідно до закону складає протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, накладає штрафи.

Водночас, як це визначено пунктом 7 Положення №294 ДАБІ здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи, яким в тому числі є і Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Спірні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є актами індивідуальної дії (правозастосовними актами), які стосується прав, обов`язків та інтересів визначеного у постановах суб`єкта (за обставинами справи - позивача) та є обов`язковими для нього, а їх дія вичерпується виконанням.

У той ж час, після визнання протиправними та скасування адміністративним судом постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу, кошти, які платник сплатив на виконання цих постанов, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави, тому, за висновками суду, на ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 Цивільного кодексу України.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18, а також від 08.08.2023 року у справі №910/5880/21.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року у справі №910/5880/21, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанова від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 922/2391/16.

Отже, фактичні обставини в частині, що стосується скасування спірних постанов Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про накладення штрафу на відповідача за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016 на суму 49608,00 грн, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 на суму 509860,00 грн та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 на суму 62010,00 грн, є такими, що в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, оскільки встановлені рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 у справі №826/3979/16, яке набрало законної сили 14.10.2024.

Відтак, кошти у загальному розмірі 621478,00 грн, які позивач сплатив до бюджету як адміністративно-господарський штраф на виконання постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 в межах виконавчих проваджень №50756419, №50756544 та №51963037, знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави.

Наведене в сукупності наділяє позивача правом повернення вказаних грошових коштів, як безпідставно зарахованих до державного бюджету згідно положень статті 1212 Цивільного кодексу України у зв`язку із скасуванням судовим рішенням постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016, що підлягало примусовому виконанню.

Судом встановлено, що Департаментом було пред`явлено постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 до виконання у Фастівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Згідно наявного в матеріалах справи листа №152823/951-3 від 16.01.2018 року у відповідь на звернення ПАТ «Елопак-Фастів», Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області повідомлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження ВП №50756419 з примусового виконання постанови Державної - архітектурної будівельної інспекції України №З-1702/2/10/10-89/1702/08 від 17.02.2016 року про стягнення з ПАТ «Елопак-Фастів» штрафу в сумі 49608,00 грн; ВП №50756544 з примусового виконання постанови Державної - архітектурної будівельної інспекції України №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 року про стягнення з ПАТ «Елопак-Фастів» штрафу в сумі 62010,00 грн та ВП №51963037 з примусового виконання постанови Державної - архітектурної будівельної інспекції України №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 року про стягнення з ПАТ «Елопак-Фастів» штрафу в сумі 509860,00 грн.

При цьому, Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вказано, що ВП №50756419, №50756544 та №51963037 були закінчені у зв`язку із повним фактичним виконанням, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Факт сплати позивачем штрафів згідно постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності №З-1702/2-10/10-89/1702/08 від 17.02.2016, №З-1702/3-10/10-90/1702/08 від 17.02.2016 та №З-1702/4-10/10-91/1702/08 від 17.02.2016 за виконавчими провадженнями №50756419, №50756544 та №51963037, підтверджується і випискою по рахунку позивача відкритому у АТ «Сітібанк» за період з 20.05.2016 по 24.05.2016 року включно та платіжним дорученням №51963037 від 13.09.2017.

Встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 статті 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Таким чином, зважаючи на стягнення з позивача державною виконавчою службою сум адміністративних штрафів, підстави для стягнення яких згодом відпали (у зв`язку із скасуванням адміністративним судом постанов про застосування таких штрафів), наявні підстави для стягнення на користь Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України грошових коштів у сумі 621478,00 грн, як таких, що утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Суд зазначає, що кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України).

Слід наголосити, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верхового Суду у справі №242/4741/16-ц від 27.11.2019.

При цьому, суд в контексті питання про пред`явлення позову до належного відповідача, вважає за необхідне зауважити, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України, як особа територіальні підрозділи якої склали постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності, була реорганізована у Державну інспекцію архітектури та містобудування України.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.11.2022 №640/15797/21.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у нього правової підстави для утримання коштів позивача, не надав доказів і повернення таких коштів, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 76-80, 129, 165, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» до Державної інспекції архітектури та містобудування України про стягнення 621478,00 грн задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Великоснітинська, буд. 67; ідентифікаційний код 00418082) грошові кошти у розмірі 621478 (шістсот двадцять одна тисяча чотириста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Стягнути з Державної інспекції архітектури та містобудування України (01133, м. Київ, б. Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 44245840) на користь Приватного акціонерного товариства «Елопак-Фастів» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Великоснітинська, буд. 67; ідентифікаційний код 00418082) судовий збір у розмірі 9322 (дев`ять тисяч триста двадцять дві) грн 17 коп.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.03.2026.

СуддяТ.В. Васильченко