ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року м. Дніпро Справа № 908/2671/24 (333/9388/23)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Ніколаєнко Р.А.) від 06.08.2025 р. та додаткове рішення від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23)

за позовом ОСОБА_1 , м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104, ), скорочене найменування ПрАТ «СК «Оранта-Січ»

за участі третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , с. Матвіївка Запорізького району

про стягнення сум страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого (позивача), та моральної шкоди

у межах справи № 908/2671/24 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (вул. Європейська, 16, м. Запоріжжя, 69104, )

розпорядник майна арбітражний керуючий Слободян Олексій Юрійович (79032, м. Львів, вул. Дж. Вашингтона, 7В)

учасник справи - Національний банк України (вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01008, ), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Оранта-Січ», згідно з яким просив стягнути суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого (Позивача), у розмірі 223 984 грн 38 коп. та суму страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого (Позивача), у розмірі 14 176 грн 00 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач порушив його право на отримання страхового відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок ДТП, скоєної обвинуваченим у кримінальному провадженні від 09.01.2023 № 0000056, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Оранта-Січ», - громадянином ОСОБА_2 , якому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 22.11.2023 у справі № 333/9388/23 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» про стягнення сум страхового відшкодування, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 30.10.2024 Комунарський районний суд міста Запоріжжя задовольнив клопотання представника Відповідача ПрАТ «СК «Оранта-Січ» адвоката Богославського Віктора Анатолійовича про передачу справи на розгляд Господарському суду Запорізької області та передав цивільну справу № 333/9388/23 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» про стягнення суми страхового відшкодування для розгляду до Господарського суду Запорізької області, в провадженні якого перебуває справа № 908/2671/24 про банкрутство ПрАТ «СК «Оранта-Січ».

Ухвалою від 23.10.2024 у справі № 908/2671/24 Господарський суд Запорізької області відкрив провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» - Відповідача за позовом.

Ухвалою від 25.11.2024 Господарський суд Запорізької області справу № 333/9388/23 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» прийняв до розгляду в межах справи № 908/2671/24 про банкрутство ПрАТ «СК «Оранта-Січ» за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23):

- позов задоволено частково;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 суми відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, в розмірі 8 074 /вісім тисяч сімдесят чотири/ грн 54 коп., відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, в розмірі 23 185 /двадцять три тисячі сто вісімдесят п`ять/ грн 74 коп., відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, - в розмірі 80 400 /вісімдесят тисяч чотириста/ грн 00 коп., відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого, - в розмірі 7 168 /сім тисяч сто шістдесят вісім/ грн 00 коп., моральної шкоди в розмірі 6 389 /шість тисяч триста вісімдесят дев`ять/ грн 50 коп.;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» в дохід державного бюджету України 1 878 /одну тисячу вісімсот сімдесят вісім/ грн 17 коп. судового збору;

- в іншій частині позову відмовлено;

- заяву відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 15 % від суми, на яку буде зменшена сума, зазначена у рішенні суду від початкової заявленої суми (ціни позову) позовної заяви (гонорар успіху) залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23):

- поновлено представнику Позивача адвокату Борисенкову В.С. строк для подання заяви про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення;

- заяву позивача про ухвалення додаткового рішення (б/н від 12.08.2025) задоволено частково;

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 21 187 /двадцять одну тисячу сто вісімдесят сім/ гривень 60 коп. відшкодування витрат на правничу допомогу;

- в іншій частині заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. у цій справі, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає наступне:

- вказує на те, що шкода завдана його здоров`ю внаслідок ДТП оцінюється у 67 651,24 грн. Із зазначеної суми винуватцем ДТП за результатом примусового виконання вироку у кримінальній справі, а також у добровільному порядку позивачу відшкодовано 28 953,66 грн та 16 686,52 грн. Відповідно, як вважає апелянт, 22 011,06 грн підлягають стягненню з відповідача для відшкодування шкоди у повному обсязі;

- на думку апелянта, до ситуації у цій справі належить застосовувати положення частини 5 статті 25 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», оскільки з моменту звільнення з роботи і до моменту ДТП апелянт перебував у статусі безробітного менше вказаних розрахункових термінів;

- вважає, що судом першої інстанції помилково встановлена загальна суму витрат позивача на доставку у розмірі 6050,00 грн, натомість, як стверджує апелянт, загальний розмір шкоди, завданої апелянту, пов`язаної з доставкою складає 9 350,00 грн, з яких винуватцем ДТП дійсно відшкодовано 3 300,00 грн;

- також апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в сумі 80 400,00 грн виникає саме за результатом отримання відповідною особою статусу інваліда і не залежить від результатів кримінального провадження.

Також, не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 р. у цій справі, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) повністю; ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у даній судовій справі в розмірі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп., гонорар успіху у сумі 35 724 (тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 06 коп., повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України 2 381 гривню 60 коп. судового збору, сплаченого за платіжною інструкцією № 996684 від 21.11.2023.

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції апелянт, зокрема, зазначає, що для того, щоб суд мав повноваження зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених стороною до стягнення, обов`язковою є наявність обґрунтованого клопотання сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. На переконання апелянта, за відсутності передбаченого положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України клопотання сторони про зменшення витрат, суд не наділений повноваженнями зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт стверджує, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ним подано до суду всі визначені ГПК України документи, що підтверджують обставину надання відповідних послуг у цій справі. До заяви про ухвалення додаткового рішення було надано копії всіх документів, створених адвокатом під час юридичного супроводу цієї справи. Вартість кожної із процесуальних дій та вартість створення кожного процесуального документа встановлена у договорі між адвокатом та позивачем, узгоджена сторонами, претензій до якості та повноти наданих послуг у позивача немає.

Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно зменшив суму витрат на професійну правничу допомогу.

Протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2025 та 15.09.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Верхогляд Т.А., Мороза В.Ф.

06.10.2025 у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Мороза В.Ф. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження), за результатами якої для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи та приєднано її до спільного розгляду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. у цій справі.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Оранта-Січ» подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначає наступне:

- на переконання відповідача судом першої інстанції було встановлено тотожність вимог по перелічених позиціях п. 1 18, що були заявлені позивачем і з пред`явленням цивільного позову у кримінальному провадженні і стали предметом судового розгляду у цій справі. Отже, відповідач вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено помилковість та неправильність методу вирахування позивачем розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням;

- вказує на те, що ні до позовної заяви, на до апеляційної скарги позивач не надав підтверджуючих документів, що він перебуває у статусі працюючої або самозайнятої особи, що на думку відповідача пов`язано з тим, що на момент ДТП позивач мав статус непрацюючої особи. Таким чином, відповідач вважає, що здійснений судом першої інстанції розрахунок суми відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, відповідає нормам законодавства;

- вважає, що позивачем не доведений належними доказами розмір витрат, пов`язаних з оплатою послуг таксі;

- зазначає, що відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Відповідач повідомляв позивача про те, що розгляд заяви про страхове відшкодування за фактом ДТП припинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішенням суду по справі № 336/3320/23. У зв`язку з чим вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних відповідає законодавству та є обґрунтованим;

- стверджує, що позивачем у формулі розрахунку моральної шкоди зазначаються понесені ним витрати, що не пов`язані зі шкодою, заподіяною здоров`ю позивача, натомість судом першої інстанції вірно визначені види відшкодування на які нараховуються 5 % моральної шкоди та здійснено відповідний розрахунок;

- щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, тим більше необґрунтовані та такі, що виникли внаслідок подання не відповідних документів до позову. Вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано та на законних підставах зменшено розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Арбітражним керуючим Слободяном Олексієм Юрійовичем подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого арбітражний керуючий просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач, зокрема, зазначає наступне:

- вважає, що судом першої інстанції було встановлено тотожність вимог по перелічених позиціях п. 1 18, що були заявлені позивачем і з пред`явленням цивільного позову у кримінальному провадженні і стали предметом судового розгляду у цій справі. Отже, відповідач вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено помилковість та неправильність методу вирахування позивачем розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням;

- вказує на те, що ні до позовної заяви, на до апеляційної скарги позивач не надав підтверджуючих документів, що він перебуває у статусі працюючої або самозайнятої особи, що на думку відповідача пов`язано з тим, що на момент ДТП позивач мав статус непрацюючої особи. Таким чином, відповідач вважає, що здійснений судом першої інстанції розрахунок суми відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, відповідає нормам законодавства;

- вважає необґрунтованими заявлені вимоги щодо стягнення витрат з доставки, оскільки відсутні підтверджуючі документи понесених витрат в розумінні наявності розрахункових документів (чеків);

- стосовно інфляційних втрат та 3 % річних вважає, що рішення суду в цій частині відповідає законодавству та є обґрунтованим, а вимоги позивача безпідставними, що не спростовано і в апеляційній скарзі;

- на думку арбітражного керуючого заявлена відповідачем сума моральної шкоди в розмірі 10 342,51 грн також є необґрунтованою.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з виходом на роботу суддів-члена колегії Мороза В.Ф., визначеного протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 та 15.09.2025, та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.03.2026р., для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом було встановлено, що предметом розгляду цієї справи є позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , в редакції заяви про зміну предмету позову б/н від 18.03.2025, згідно з якою позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» на свою користь:

- суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його життю та здоров`ю внаслідок ДТП із забезпеченим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , у розмірі 22 011 (двадцять дві тисячі одинадцять) гривень 06 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 3 638 (три тисячі шістсот тридцять вісім) гривень 46 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 953 (дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 93 коп.;

- мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП із забезпеченим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , у розмірі 80 400 (вісімдесят тисяч чотириста) гривень, а також суму інфляційних втрат у розмірі 13 290 (тринадцять тисяч двісті дев`яносто) гривень 25 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 3 482 (три тисячі чотириста вісімдесят дві) гривні 53 коп.;

- неотримані доходи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності внаслідок ДТП із забезпеченим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , у розмірі 98 389 (дев`яносто вісім тисяч триста вісімдесят дев`ять) гривень 14 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 16 263 (шістнадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 89 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 4 261 (чотири тисячі двісті шістдесят одна) гривня 73 коп.;

- суму страхового відшкодування витрат, пов`язаних із доставкою, у розмірі 6 050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень, а також суму інфляційних втрат у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 07 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 262 (двісті шістдесят дві) гривні 06 коп.;

- суму страхового відшкодування за шкоду, завдану майну позивача внаслідок ДТП із забезпеченим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , у розмірі 12 166,00 (дванадцять тисяч сто шістдесят шість) гривень 00 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 2 321 (дві тисячі триста двадцять одна) гривня 90 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 447 (чотириста сорок сім) гривень 99 коп.;

- суму страхового відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП із забезпеченим транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , у розмірі 10 342 (десять тисяч триста сорок дві) гривні 51 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 1 709 (одна тисяча сімсот дев`ять) гривень 63 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у сумі 447 (чотириста сорок сім) гривень 99 коп.

Суд першої інстанції зазначив про з`ясовану очевидну описку у прохальній частині заяви б/н від 18.03.2025 в частині вказаної суми 3 % річних з суми страхового відшкодування за шкоду, завдану майну позивача. Так, зі змісту заяви слідує і це підкріплюється наданими розрахунками, що фактично позивач за прострочення виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, - у розмірі 12 166,00 грн розрахував та просить стягнути 3 % річних в сумі 762,96 грн, однак у прохальній частині помилково вказано суму 447,99 грн (наочно вбачається, що помилково продубльовано суму процентів з іншої виплати). Це врахував суд, замість зазначеної у прохальній частині суми 447,99 грн 3 % річних з виплати за шкоду майну слід вважати дійсно заявленою до стягнення суму 762,96 грн річних.

Таким чином, позивач заявив до стягнення загальну суму основного боргу в розмірі 229 358,71 грн, а також 3 % річних у загальній сумі 10 171,20 грн та втрати від інфляції у загальному розмірі 38 224,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 14.04.2023 слідчим ВР ЗСТ СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000056 від 09.01.2023, який затверджено 17.04.2023 в Дніпровській окружній прокуратурі м. Запоріжжя, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (третій особі без самостійних вимог на предмет спору у даній справі) повідомлено про підозру про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Потерпілим від кримінального правопорушення є ОСОБА_1 (Позивач у даній справі).

За змістом обвинувального акту наведені встановлені досудовим розслідуванням обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.01.2023, учасниками якої були водій ОСОБА_2 та пішохід ОСОБА_1 . Зазначено, що своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.03 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, зі змінами, відповідно до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000056 направлений до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ухвалою суду від 18.04.2023 у справі № 336/3320/23 в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 призначено підготовче судове засідання на 01.06.2023.

В рамках кримінального провадження ОСОБА_1 подав цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (б/н від 28.05.2023), яким просив стягнути з ОСОБА_2 45 640,18 грн матеріальної шкоди та 493 455,00 грн моральної шкоди. Ухвалою Шевченківського районного суду від 28.07.2023 у справі № 336/3320/23 цивільний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

08.11.2023 винесено вирок у кримінальному провадженні № 0000056 (справа № 336/3320/23), у вироку знайшли своє підтвердження обставини про те, що 08 січня 2023 року, приблизно о 19.10 год., водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух в темний час доби по проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь зі сторони вул. Єйської в напрямку вул. Ігоря Сікорського за межами населеного пункту м. Запоріжжя. В цей час попереду, в попутному з водієм ОСОБА_2 напрямку, частково на правому узбіччі, частково на проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, передньою частиною кузову в напрямку вул. Ігоря Сікорського м. Запоріжжя, з увімкненою аварійною сигналізацією, ближнім світлом фар та габаритними вогнями непорушно стояв автомобіль «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_3 , біля передньої частини якого перебував пішохід Кісь Р.Б. Попереду автомобіля «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_3 , частково на правому узбіччі, частково на проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, передньою частиною кузову в напрямку вул. Ігоря Сікорського м. Запоріжжя, з увімкненою аварійною сигналізацією, ближнім світлом фар та габаритними вогнями непорушно стояв автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Під час руху, по вищевказаній автодорозі, в районі повороту на вул. Центральну Шевченківського району м. Запоріжжя (с. Тепличне), водій ОСОБА_2 , маючи можливість негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу, продовжив рух, внаслідок чого, передньою правою частиною кузова автомобіля «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив зіткнення із задньою лівою частиною кузова автомобіля «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті зіткнення вказаних транспортних засобів відбувся наїзд передньою частиною кузова автомобіля «ЗАЗ-1102» на пішохода ОСОБА_1 , який перебував попереду даного транспортного засобу, та у подальшому відбувся контакт вказаного автомобіля із задньою частиною автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рани в лівій лобово-тім`яно-скроневій ділянці, гематоми, підкон`юктивального крововиливу в ділянці лівого ока; садна нижньої третини правого стегна та правого колінного суглобу по латеральній поверхні, забої параартикулярних м`яких тканин по латеральній поверхні правого колінного суглобу, забою підшкірно-жирової клітковини латеральної поверхні правого стегна; закритої травми правої стопи: вивиху стопи в підтаранному суглобі назовні, перелому таранної кістки, пошкодження суглобових поверхонь гомілковоступового суглобу, таранно-човноподібного та передплюсна-плюсневого суглобів, набряку, підшкірної гематоми в ділянці правої стопи, що у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

За вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 у справі № 336/3320/23 (далі Вирок суду) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_1 задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 28 953,66 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирок суду став предметом апеляційного оскарження як з боку ОСОБА_2 , так і з боку ОСОБА_1 .

За наслідками апеляційного перегляду Запорізький апеляційний суд постановив ухвалу від 25.12.2024 у справі № 336/3320/23, якою апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 залишив без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 - задовольнив частково. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України апеляційний суд змінив в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_2 моральної шкоди. Збільшено суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, до 200 000 гривень. У решті вирок суду першої інстанції Запорізький апеляційний суд залишив без змін.

У касаційному порядку судові рішення у справі № 336/3320/23 не оскаржувались.

Таким чином, на час вирішення спору у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП є остаточно підтвердженою.

Представленими у справу поясненнями та матеріалами третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , а також інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (лист вих. № 6711/26-33 від 11.02.2025) підтверджується, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. перебувало виконавче провадження № 77044531 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2025 по справі № 336/3320/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та виконавче провадження № 77044753 за виконавчим листом того ж суду від 28.01.2025 по справі № 336/3320/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 953,66 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Обидва виконавчих провадження окремими постановами приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. від 04.02.2025 закінчені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі.

Також матеріалами справи підтверджується, що за наслідками ДТП ОСОБА_1 з дня ДТП тривалий час перебував на лікуванні, після чого його направлено на огляд МСЕК та 05.07.2023 ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІІ групи.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля «Ford Fusion», р.н. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Оранта-Січ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/2887619 від 26.07.2022, терміном дії до 25.07.2023, страхова сума за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю, - 320 000 грн, за шкоду, заподіяну майну, 160 000 грн.

З пояснень сторін та наявних у справі доказів слідує, що крім звернення до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з цивільним позовом у кримінальному провадженні, ОСОБА_1 також неодноразово звертався до страховика ПрАТ «СК «Оранта-Січ» з метою отримання страхових виплат.

Зокрема, Позивач направив Відповідачу заяву б/н від 07.10.2023, у якій просив, додатково до раніше поданих звернень, повідомити орієнтовну дату виплати страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності, в розмірі 80 400,00 грн, повідомити чи визнає страхова компанія обов`язок з відшкодування неотриманих доходів за період тимчасової втрати працездатності в розмірі 68 432,48 грн, а також додатково понесених витрат на лікування в сумі 1 624,54 грн.

Представник Позивача адвокат Борисенков В.С. надсилав на адресу Відповідача адвокатський запит № 10.10/23 від 10.10.2023, у якому просив надати інформацію щодо суми страхового відшкодування, яку страхова компанія має намір сплатити ОСОБА_1 з метою відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому в результаті ДТП, що сталася 08.01.2023, та повідомити дату повного розрахунку.

У відповідь на адвокатський запит Відповідач у листі вих. № 628 від 18.10.2023 зазначив, що оскільки Шевченківським районним судом м. Запоріжжя розглядається кримінальна справа № 336/3320/23 за фактом ДТП 08.01.2023 за участі забезпеченого транспортного засобу Ford Fusion, р.н. НОМЕР_2 , та станом на 18.10.2023 рішення у цій справі ще не прийнято, розгляд заяви про страхове відшкодування за фактом ДТП у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV припинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішенням суду у справі № 336/2230/23. Одночасно Відповідач повідомив, що надані клієнтом адвоката Кісем Р.Б. документи долучені до страхової справи та будуть враховані після поновлення розгляду заяви про страхове відшкодування.

Не погоджуючись з такою відповіддю, ОСОБА_1 подав позов про стягнення сум страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» (позовна заява б/н від 24.10.2023) до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, ухвалою від 22.11.2023 Комунарський районний суду м. Запоріжжя відкрив провадження у справі № 333/9388/23 за позовом, а згодом цю справу передав до Господарського суду Запорізької області у зв`язку з відкриттям провадження у справі про банкрутство ПрАТ «СК «Оранта-Січ».

Вирішуючи цей спір, місцевий господарський суд дійшов висновків про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача таких сум: 8 074 грн 54 коп. відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого (7 168,00 грн витрати на придбання лікарських засобів та 2 750,00 грн - витрати, пов`язані з доставкою); 23 185 грн 74 коп. відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 80 400 грн 00 коп. відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим; 7 168 грн 00 коп. відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого; 6 389 грн 50 коп. відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2).

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема внаслідок діяльності щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки зокрема особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ч. 2).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності за законом належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів.

Згідно з преамбулою чинного на час спірних відносин Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 (далі Закон 1961-ІV) цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-ІV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За визначенням п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-ІV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У статті 6 Закону № 1961-ІV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 9.1 ст. 9 Закону № 1961-ІV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи місцевий господарський суд, з метою правильного та об`єктивного вирішення спору, крім дослідження безпосереднього матеріалів справи № 908/2671/24 (333/9388/23), ретельно вивчив витребувані та отримані матеріали кримінальної справи Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/3320/23, зокрема зміст поданого у ній цивільного позову ОСОБА_1 та Вироку суду з урахуванням його перегляду апеляційною інстанцією.

Суд першої інстанції зауважив, що предметом розгляду справи № 908/2671/24 (333/9388/23) є позовні вимоги ОСОБА_1 в редакції заяви про зміну предмета позову б/н від 18.03.2025, згідно з якою в частині основного боргу позивач просив стягнути з відповідача, у якого застрахована цивільно-страхова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_2 , наступні виплати:

- суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його життю та здоров`ю внаслідок ДТП, - у розмірі 22 011,06 грн;

- мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП, - у розмірі 80 400,00 грн;

- неотримані доходи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності внаслідок ДТП, - у розмірі 98 389,14 грн;

- суму страхового відшкодування витрат, пов`язаних із доставкою, - у розмірі 6 050,00 грн;

- суму страхового відшкодування за шкоду, завдану майну внаслідок ДТП, - у розмірі 12 166,00 грн;

- суму страхового відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - у розмірі 10 342,51 грн.

До складових сум відшкодувань за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, в розмірі 22 011,06 грн, згідно із заявою про зміну предмета позову б/н від 18.03.2025 включені:

1) 898,77 грн - вартість придбаних та невикористаних посадочних документів 000В44СЕ-ЗВВ2-F36Е-0001 на поїзд сполученням Дніпро-Львів, відправлення 09.01.2023, та 000В44СF-36А4-2D6Е-0001 у зворотному напрямку;

2) 410,00 грн - вартість лінз, чек від 11.02.2023, ФОП Литвиненко О.Є., оптика;

3) 1 600,00 грн - вартість послуг евакуатора (ФОП Ярошик М.М.) для транспортування належного позивачу автомобіля ЗАЗ 1102 з місця ДТП, акт здачі-прийняття робіт № 01-10 від 08.01.2023, квитанція з карткового рахунку від 31.03.2023;

4) 540,00 грн - оплата УЗД, квитанція до прибуткового касового ордеру № 2 від 03.04.2023, ТОВ «Клініка сучасних технологій»;

5) 2 250,00 грн - придбання спортивного харчування Nutrend Flexit Gold (хондропротектор) 3 банки по 750,00 грн, товарні чеки від 12.02.2023, 05.03.2023, 19.03.2023;

6) 270,00 грн - придбання вітамінів D-3, товарний чек від 11.02.2023;

7) 600,00 грн - придбання вітамінів Omega-3, товарний чек від 12.02.2023;

8) 107,50 грн - придбання пелюшок, фіскальний чек від 10.01.2023, ТОВ «Олександрійська фармацевтична компанія»;

9) 395,36 грн - придбання контрактубекс гелю, фіскальний чек від 21.01.2023, ТОВ «Зірка фармацевтики»;

10) 465,00 грн - консультація завідуючого ортопедичним відділенням клініки ТОВ «Вітацентр», номенклатурний чек, фіскальний чек від 26.01.2023;

11) 18,00 грн - придбання перекису водню, фіскальний чек від 27.01.2023, ТОВ «Юніс», аптека № 3;

12) 32,00 грн - придбання марлі медичної, фіскальний чек від 26.01.2023, ТОВ «Аптека Магнолія»;

13) 610,00 грн - придбання L-лізину есцинату, фіскальний чек від 09.01.2023, ПрАТ «Аптеки Запоріжжя», аптека № 198;

14) 133,00 грн - придбання очних крапель Тобіфламін, фіскальний чек від 10.01.2023, ТОВ «Юніс», аптека № 3;

15) 47,40 грн - придбання гелю Хондроїтин-глюкозамін, фіскальний чек від 19.04.2023, ТОВ «Трансфарм Дніпро», аптека № 45;

16) 1 000,00 грн - витрати на оформлення страхового полісу, необхідного для стаціонарного лікування в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, договір добровільного медичного страхування від 20.04.2023;

17) 3 300,00 грн - витрати на послуги таксі, 60 поїздок вартістю 55,00 грн, скріншот з інформацією про вартість замовлення послуг таксі «Shark»;

18) 147,00 грн - вартість трьох поштових відправлень на адресу ПрАТ «СК «Оранта-Січ» (53,00 грн) та до органу досудового розслідування (47,00 х 2), фіскальні чеки від 15.02.2023, 20.02.2023, описи вкладень;

19) 3 862,49 грн - залишок суми невідшкодованої шкоди недоотримані кошти у вигляді виплати допомоги по безробіттю;

20) 44,54 грн - придбання спирту етилового та бинту марлевого, фіскальний чек від 30.06.2023, ПрАТ «Аптеки Запоріжжя», аптека № 208;

21) 780,00 грн - придбання спортивного харчування Nutrend Flexit Gold (хондропротектор), товарний чек від 04.07.2023;

22) 800,00 грн - придбання спортивного харчування Nutrend Flexit Gold (хондропротектор), чек від 25.09.2023, квитанція про розрахунок карткою Позивача;

23) 3 700,00 грн (1 850,00+1 850,00) - вартість послуг МРТ, довідка ФОП Вертелецького І.Т. від 12.10.2023 про надання послуг та їх оплату у зазначеній сумі повністю, фіскальні чеки від 12.10.2023.

Порівняльним аналізом позовних вимог в цій частині, що є предметом розгляду справи № 908/2671/24 (333/9388/23), та позовних вимог, заявлених у кримінальному провадженні у справі № 336/3320/23, судом першої інстанції з`ясовано, що тотожні вимоги по перелічених позиціях п. 1 18 були заявлені ОСОБА_1 і з пред`явленням цивільного позову у кримінальному провадженні, ці вимоги стали предметом судового розгляду у справі № 336/3320/23 та, крім того, з пред`явленням цивільного позову у кримінальному провадженні були заявлені та стали предметом судового розгляду позовні вимоги в сумі 32 816,15 грн неотримані кошти з виплат по безробіттю за 5 місяців (6 563,23 х 5).

Позивач вказане не заперечив. В тому числі, позначаючи окремі складові вимог задля їх ідентифікації, позивач у заяві про зміну предмету позову б/н від 18.03.2025 послався на додатки з їх нумерацією, які додані як з позовом до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, так і на ті, що додавалися до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у кримінальному провадженні.

Одночасно Позивач пояснив, що суд першої інстанції, задовольнивши його позов у справі № 336/3320/23 повністю, помилково вирахував із заявленої до стягнення суми -45 640,18 грн суму 16 686,52 грн, що є загальною сумою по чеках, наданим обвинувачуваним ОСОБА_2 в підтвердження його самостійних оплат, однак ця сума не входила до сум, які просив стягнути позивач з обвинуваченого, і на це також не звернув уваги суд апеляційної інстанції, хоча в апеляційній скарзі про це було сказано.

З цього позивач робить висновок, що загалом сума шкоди, право позивача на відшкодування якої визнано судом, проте залишилась невідшкодованою, складає 16 686,52 грн, а з урахуванням додатково заявлених до стягнення сум (44,54+780+800+3700, за наведеним переліком позиції 20 23), заявлена позивачем у цій справі сума невідшкодованої шкоди складає 22 011,06 грн.

Однак, як слушно зауважено судом першої інстанції, такий підхід є помилковим та неправильним, виходячи з наступного.

Як вже згадано, позивач з пред`явленням позову у кримінальному провадженні (справа № 336/3320/23) заявив позовні вимоги, тотожні вимогам по перелічених вище позиціях 1-18, що загалом складає 12 824,03 грн, та вимоги про стягнення 32 816,15 грн неотриманих коштів з виплат по безробіттю, всього було заявлено до стягнення 45 640,18 грн.

Обвинувачуваний ОСОБА_2 надав у справу № 336/3320/23 докази добровільного придбання ліків, оплати обстеження як на відшкодування витрат ОСОБА_1 на лікування у загальній сумі 16 686,52 грн, а саме: 3 100,00 грн - МРТ (довідка ФОП Вертелецького І.Ю. та фіскальні чеки від 25.01.2023 на суми 1 700,00 грн та 1 400,00 грн); 2 345,00 грн - внутрішньосуглобовий укол (номенклатурний чек ТОВ «Вітацентр», фіскальний чек від 21.02.2023); 3 678,00 грн - МРТ (квитанція ТОВ «Медичний центр «Юнімед», фіскальний чек від 11.02.2023); 1550,00 грн - МРТ (довідка ФОП ОСОБА_3 та фіскальний чек від 03.03.2023); на придбання лікарських засобів та препаратів - фіскальні чеки від 17.01.2023 на суму 515,70 грн, від 17.01.2023 на суму 545,39 грн, від 26.01.2023 на суму 1037,90 грн, від 01.02.2023 на суму 462,00 грн, від 06.02.2023 на суму 351,94 грн, від 06.02.2023 на суму 341,13 грн, від 06.02.2023 на суму 438,10 грн, від 06.02.2023 на суму 69,00 грн, від 09.02.2023 на суму 304,30 грн, від 03.03.2023 на суму 598,00 грн, від 15.02.2023 на суму 200.30 грн, від 15.02.2023 на суму 151,48 грн, від 28.03.2023 на суму 499,09 грн, від 08.03.2023 на суму 68,49 грн, від 08.03.2023 на суму 63,70 грн, від 08.03.2023 на суму 367,00 грн.

Судом першої інстанції відзначено, що такі самі докази, разом з копією позовної заяви ОСОБА_1 у кримінальному провадженні з додатками до неї ОСОБА_2 на вимогу ухвали суду від 03.02.2025 надав до матеріалів даної справи № 908/2671/24 (333/9388/23).

Суд першої інстанції перевірив (співставив) необхідні матеріали та встановив, що представлені ОСОБА_2 у справу № 908/2671/24 (333/9388/23) копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками відповідають тим, що наявні в матеріалах кримінальної справи № 336/3320/23.

Порівняльним аналізом місцевий господарський суд з`ясував, що дійсно, заявлені ОСОБА_1 у справі № 336/3320/23 до стягнення суми відшкодувань не охоплювали суми витрат по документах та фіскальних чеках, які представив обвинувачуваний ОСОБА_2 , на загальну суму 16 686,52 грн.

З мотивувальної частини Вироку суду слідує, що цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальній справі № 336/2230/23 в частині заявлених сум відшкодувань матеріальної шкоди суд визнав обґрунтованим у повному обсязі, однак при цьому у цій частині зазначив:

«Приймаючи до уваги те, що протиправні дії обвинуваченого, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, потягли за собою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості та необхідність лікування, цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає повному задоволенню шляхом стягнення 28 953,66 грн з обвинуваченого на користь потерпілого, тобто за виключенням тих сум, які були сплачені обвинуваченим потерпілому в добровільному порядку (45 640,18 грн - 16 686,52 грн).».

За підсумком, як вже неодноразово згадувалось, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 953,66 гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

За наслідками апеляційного перегляду Вирок суду у вказаній частині залишений без змін.

У мотивувальній частині ухвали від 25.12.2024 Запорізький апеляційний суд зазначив: «Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 45 640,18 гривень, судом першої інстанції задоволено частково, виходячи з того, що обвинуваченим було сплачено у добровільному порядку потерпілому матеріальну шкоду у сумі 16 686,52 гривень. Отже, суд постановив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі, яка становить різницю між 45 640,18 грн (за позовом потерпілого) та 16 686,52 грн (сплачену у добровільному порядку обвинуваченим). З таким рішенням погоджується і колегія суддів, оскільки рішення суду в цій частині ґрунтується на досліджених судом доказах.».

ОСОБА_4 в межах справи № 908/2671/24 (333/9388/23) висловлює непогодження з судовими рішеннями у кримінальній справі № 336/2230/23, що є безпідставним, а зарахування (розподіл) позивачем отриманих ним сум відшкодувань є необґрунтованим.

В разі незгоди ОСОБА_1 був вправі оскаржити Вирок суду, ухвалу апеляційного суду за наслідками його перегляду у касаційному порядку, однак цим правом не скористався.

Судочинство ґрунтується в тому числі на засадах обов`язковості, остаточності судового рішення (res judicata).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, в тому числі для учасників провадження та для іншого суду в іншій справі.

Це означає, що суд при розгляді справи не вправі допускати ревізування рішення у іншій справі, яке набрало законної сили, переоцінювати докази, яким надана оцінка у такій справі.

Вирок суду стосовно стягнення на користь ОСОБА_1 сум відшкодувань в сумі 28 953,66 грн набрав законної сили 25.12.2024 і ця сума фактично є сплаченою позивачу у виконавчому провадженні № 77044753 повністю.

Отже, судова колегія констатує, що при розгляді справи № 908/2671/24 (333/9388/23) місцевий господарський суд обґрунтовано не надав оцінку заявленим у ній позивачем до стягнення сумам відшкодувань по наведених вище позиціях п. 1-18 складових вимог, оскільки спір щодо цих вимог вирішений іншим судом у іншій справі (у кримінальній справі № 336/3320/23) і безпосередньо стосовно цих вимог існує судове рішення, яке набрало законної сили і це рішення має сприйматися імперативно.

З такого виходить, що суми по позиціях п. 1 18 в загальному розмірі 12 824,03 грн слід визнати відшкодованими позивачу повністю, що тягне підстави для відмови в задоволенні вимог в цій частині. Отже, судова колегія констатує, що суд першої інстанції у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

При цьому суд першої інстанції не залишив поза увагою, що не зважаючи на визнання судом у кримінальній справі № 336/3320/23 обґрунтованими вимог цивільного позивача ОСОБА_1 повністю, останній фактично отримав відшкодування у меншому розмірі, водночас на такий випадок слід виходити з того, що всім без виключення складовим цивільного позову у справі № 336/3320/23 судом вже надана оцінка та вже вирішено спір.

З цього, невідшкодованою позивачу слід визнати частину позовних вимог у вигляді неотриманих коштів з допомоги по безробіттю, які заявлялись в розмірі 32 816,15 грн та визнані судом у справі № 336/3320/23 обґрунтованими повністю, однак фактично виплачені частково - в сумі 16 129,63 грн (28 953,66 - 12 824,03).

Щодо додатково заявлених вимог про відшкодування витрат на лікування - п. 20 - 23 переліку (які не були предметом розгляду у справі № 336/3320/23), а саме: 44,54 грн за фіскальним чеком від 30.06.2023 (спирт етиловий, бинт), 780,00 грн за товарним чеком від 04.07.2023 (Nutrend Flexit), 800,00 грн за чеком від 25.09.2023 (Nutrend Flexit), 3700,00 грн за фіскальними чеками від 12.10.2023 (МРТ) суд першої інстанції зазначив наступне.

Згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону №1961-ІV «Відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені витрати (п. 20 - 23) безпосередньо пов`язані з лікуванням та діагностикою Позивача потерпілого за наслідками ДТП 08.01.2023, і ці витрати підлягають відшкодуванню Позивачу згідно з щойно наведеною нормою Закону.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення заперечень відповідача по сумах 800,00 грн та 780,00 грн витрат на придбання препарату Nutrend Flexit Gold.

Nutrend Flexit відноситься до хондропротекторів групи препаратів, призначених для відновлення хрящової суглобів і таке призначення препарату очевидно співвідноситься з отриманими позивачем у ДТП ушкодженнями та поставленими йому діагнозами. Є загальновідомим за звичайних життєвих обставин, що цей препарат використовується не лише як спортивне харчування.

Тривалий курс хондропротекторної терапії призначений позивачу безпосередньо лікарем ортопедом-травматологом ЗДМУ Запорізької обласної клінічної лікарні, про що свідчить наданий у справу консультативний висновок від 11.05.2023, тобто включений до комплексу лікування.

Щодо представленого позивачем чеку від 25.09.2023, то дійсно цей чек містить відомості про оплату у спортивному клубі BodiBilding Club та не містить відомостей про придбаний товар, однак придбання хондропротектору в такому клубі, зважаючи на різноманітність призначення, є можливим, що є знов-таки загальновідомим. Крім того, на адвокатський запит представника позивача адвоката Борисенкова В.С. (вих. № 13.12/23 від 13.12.2023) ФОП Унтіла В.М. підтвердив придбання 25.09.2023 Кісем Р.Б. хондропротектору (відповідь на адвокатський запит б/н від 27.12.2023).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про визнання такими, що підлягають задоволенню, вимог по п. 20 23 в загальному розмірі 5 324,54 грн, що є сумою відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

В частині заявлених позивачем вимог у розмірі 98 389,14 грн - не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності внаслідок ДТП, суд першої інстанції зазначив наступне.

Позивач пояснив, що у статусі такого, що тимчасово втратив працездатність, він перебував 179 днів (з 08.01.2023 по 05.07.2023), після чого йому було присвоєно статус інваліда.

Представленими медичними виписками підтверджується, що Кісь Р.Б. перебував на амбулаторному лікуванні з 08.01.2023 по 18.04.2023, на стаціонарному лікуванні у відділенні реабілітації з 19.04.2023 по 03.05.2023, на амбулаторному лікуванні з 04.05.2023 по 21.06.2023, після чого направлений на огляд медико-соціальної експертної комісії (виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 352 ортопедо-травматологічного відділення КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 16.01.2023, виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 6465 відділення реабілітації КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 03.05.2023, виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Міська лікарня № 1» ЗМР від 27.12.2023).

За наслідками огляду МСЕК Кісю Р.Б. встановлено інвалідність ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 164163 від 05.07.2023, позивачу видано пенсійне посвідчення № від 09.08.2023, терміном дії до 30.06.2024.

Відповідач, частково визнаючи позов в цій частині, визначав розрахунковий період з 08.01.2023 по 21.06.2023, однак виключення відповідачем періоду з дня направлення позивача на МСЕК (21.06.2023) до дня огляду МСЕК суд першої інстанції заважав помилковим, оскільки в цей період позивач вважається також тимчасово непрацездатним, оскільки ступінь його працездатності був напряму поставлений в залежність від огляду МСЕК.

Отже, суд першої інстанції встановив, що підтверджений закладом охорони здоров`я час тимчасової втрати працездатності позивача становить 178 днів, з 08.01.2023 по 04.07.2023 включно.

Включення позивачем до цього періоду 05.07.2023 є неправильним, оскільки цього дня позивач став перебувати у іншому статусі і це також додатково слідує з довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 164163 від 05.07.2023, у якій позначено, що така довідка видається інваліду.

У статті 25 Закону № 1961-ІV «Шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим» передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний дохід з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (абз. 5 ст. 25 Закону № 1961-ІV).

Позивач розрахував суму не отриманого ним доходу, виходячи з загального доходу, отриманого ним за 2022 рік (за даними Державної податкової служби) - 136 865,72 грн, кількості робочих днів у 2022 році - 249, вирахуваного середньоденного доходу - 549,66 грн (136 865,72 : 249).

Тобто, позивач застосував положення абз. 5 ст. 25 Закону № 1961-ІV і з визначених позивачем вихідних розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим (не отриманого доходу) склав 98 389,14 грн (549,66 х 179).

Проте, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначені позивачем вихідні дані та виконаний ним розрахунок не є правильними та суперечать закону, в тому числі ст. 25 Закону № 1961-ІV.

Місцевим господарським судом було з`ясовано, що згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків на запит у електронному вигляді від 28.03.2023 у відношенні ОСОБА_1 за 2022 рік, позивач свого часу був працевлаштований у Головному управлінні Держгеокадастру у Запорізькій області.

13.05.2022 ОСОБА_1 звільнився з роботи, після чого став на облік у Запорізькому міському центрі зайнятості, починаючи з 22.06.2022 позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю (витяг з трудової книжки позивача), суми яких він отримував по грудень 2022 року, щомісячний розмір виплат дорівнював 6 563,23 грн, що підтвердив безпосередньо позивач, надавши виписку про зарахування такої соціальної виплати на його картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» від 24.11.2022.

Запорізьким МЦЗ позивачу були видані направлення на працевлаштування від 04.01.2023 до КП «Радіоприлад» та КП «Водоканал» і згідно даних талону прийому позивач мав з`явитись до Запорізького РЦЗ 13.01.2023 о 10:00 год.

Наведені обставини підтверджують той факт, що на час ДТП 08.01.2023 позивач був непрацевлаштований.

Тобто за визначеннями у ст. 25 Закону № 1961-ІV позивач мав статус непрацюючої повнолітньої особи, якій за підтверджений закладом охорони здоров`я час втрати працездатності належить допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Застосування на свій випадок позивачем положень абз. 5 ст. 25 Закону № 1961-ІV, зважаючи на фактичні обставини, є безпідставним.

Варто відзначити, що положення абз. 4 ст. 25 Закону № 1961-ІV узгоджуються з відповідними положеннями ст. 1195 Цивільного кодексу України, який має вищу юридичну силу.

Так, за приписом ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Додатково суд першої інстанції зазначив, що позивач ніяк не міг у січні місяці 2023 року мати не отриманий дохід з урахуванням заробітної плати, оскільки перед тим позивач не працював (починаючи з середини травня 2022 року) та дохід у вигляді заробітної плати не отримував.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі установлено у розмірі 6 700,00 грн і протягом року цей розмір не змінювався.

Таким чином, на підставі ст. 25 Закону № 1961-ІV позивачу належить до відшкодування шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, за період з 08.01.2023 по 04.07.2023 включно, виходячи з такого розрахунку: 17 р.д. січня 2023 р. - 5 177,27 грн (6700 : 22 х 17), лютий 2023 року 6 700,00 грн, березень 2023 року 6 700,00 грн, квітень 2023 року 6 700,00 грн, травень 2023 року 6 700,00 грн, червень 2023 року 6 700,00 грн, 2 р.д. липня 2023 року 368,10 грн (6 700 : 21 х 2), що разом становить 39 315,37 грн.

Як докладно наведено вище, у цивільному позові у кримінальному провадженні (справа № 336/3320/23) позивач заявив до стягнення 32 816,15 грн недоотриманих коштів з допомоги по безробіттю (що фактично є сумою шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності за визначенням ст. 25 Закону № 1961-ІV), фактично у виконавчому провадженні отримав відшкодування в сумі 16 129,63 грн.

Подвійне відшкодування шкоди як зі страховика, так і з винуватця ні Закон № 1961-ІV, ні Закон України «Про страхування», ні ЦК України не передбачає.

Отже, враховуючи часткове отримання відшкодування за наслідками вирішення спору у справі № 336/3320/23, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в межах цієї справи № 908/2671/24 (333/9388/23) є правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги про стягнення відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності (не отриманий дохід), в розмірі 23 185,74 грн (39 315,37 - 16 129,63 грн), решта вимог в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на викладене вище.

Щодо позовних вимог про відшкодування витрат, пов`язаних із доставкою, - у розмірі 6050,00 грн суд першої інстанції зазначив таке.

Як у позовній заяві, так і в наступних поясненнях, заяві про зміну предмета позову позивач вказав, що за увесь період лікування (на цьому звертається увага) йому довелось більше 110 разів користуватись послугами таксі. Загальна вартість витрат протягом всього періоду складає: 55,00 х 110 = 6 050,00 грн.

На підтвердження вартості однієї поїздки позивач надав скріншот з інформацією про вартість замовлення послуг таксі «Shark» з відповідного сайту в мережі Інтернет. Згідно з інформацією на сайті мінімальне замовлення таксі «від 55 грн».

Позивач пояснив, що вимушений був користувався послугами таксі в зв`язку з необхідністю прибуття до відділення поліції у зв`язку з відкриттям кримінального провадження за ДТП, під час перебування на стаціонарному лікуванні з метою прибуття до лікарні щодня, з метою отримання обстежень, діагностик, консультацій, реабілітаційних процедур, придбання ліків, відвідування ПФУ, МСЕК (за відповідними пунктами призначень та у зворотному напрямку). Докладно позивач пояснив про здійсненні ним поїздки протягом січня серпня 2023 у додаткових поясненнях у справі б/н від 09.06.2025.

З огляду на отримані у ДТП ушкодження та поставлені позивачу діагнози, в т.ч. закритий вивих правої стопи в підтаранному суглобі, консолідований перелом таранної кістки правої стопи, пересування позивача було значно утрудненим, тому, судова колегія вважає вірним висновок місцевого господарського суду щодо погодження з доводами позивача про необхідність та фактичне понесення витрат на послуги таксі, визнаючи пояснення позивача достатньо вірогідними (ст. 79 ГПК України).

В той же час, позивач знов припустився подвійного стягнення, оскільки вартість 60 поїздок за період лікування у загальній сумі 3 300,00 грн, була заявлена ним з пред`явленням цивільного позову у кримінальному провадженні, стягнута за Вироком суду та є відшкодованою позивачу у виконавчому провадженні № 77044753 винуватцем ДТП, обставини щодо чого докладено наведені за текстом вище.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 2 750,00 грн (6 050 3 300 грн), в решті частини вимог заявленими безпідставно.

Суд першої інстанції відзначив, що за правовою кваліфікацією та за змістом п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-ІV вказана сума відноситься до сум відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Заявлену позивачем вимогу про стягнення 80 400,00 грн мінімального розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності внаслідок ДТП, суд першої інстанції визнав правомірною та обґрунтованою.

Так, за приписом п. 26.1 ст. 26 Закону № 1961-ІV «Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 26.2 ст. 26 Закону №1961-ІV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Вже згадано, що позивачу встановлено III групу інвалідності і це знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунок заявленої до стягнення суми виконаний позивачем правильно, виходячи з суми встановленої ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (6 700 х 12), отже, суд встановив, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас судова колегія зауважує, що цю суму визнав відповідач і рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Щодо вимог про стягнення суми страхового відшкодування за шкоду, завдану майну внаслідок ДТП, - у розмірі 12 166,00 грн місцевий господарський суд зазначив наступне.

Стаття 28 Закону № 1961-ІV «Шкода, заподіяна майну» до шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, відносить, крім іншого, шкоду, пов`язану з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Позивач пояснив, що внаслідок ДТП фактично опинився під власним автомобілем, у зв`язку з чим були розірвані теплі спортивні штани в районі правого коліна, також було розірвано та втрачено правий кросівок Adidas HOOPS 2.0, невиправно пошкоджена зимова куртка. Окрім того, в момент ДТП Позивач тримав у руці свій мобільний телефон марки Samsung модель A51 (SM-A515FZKWSEK) і від удару дисплейний модуль вказаного телефону був розбитий повністю.

Обґрунтовуючи розмір шкоди, позивач зазначив, що вартість аналогічного товару у магазинах міста Запоріжжя складала: штани 1 360,00 грн, кросівки 1 499,00 грн, куртка 4 309,00 грн. Щодо пошкодженого мобільного телефону, то вартість роботи по заміні дисплею вказаного телефону складала 1 099,00 грн, а вартість самого дисплейного модуля 3 899,00 грн.

В підтвердження пошкоджень Позивач представив фотознімки речей та телефону, скріншоти з сайтів https://handywear.com.ua/ru/sportyvni-shtany-na-flisi-hwclubchorni, https://www.adidas.ua, https://freever.ua/man/verhnyaya-odezhda/kurtki/zimnyaya-kurtka-muzhskaya-freever-af-70706-chernaya, https://www.mobilie.com.ua/ua/uslugi-servisnogo-centra/remonttelefonovsamsung/remont-samsung-a51/zamena-displeya-stekla-ekrana-samsung-galaxya51.

В тому числі на засадах вірогідності доказів та не визнаючи ґрунтовними заперечення відповідача, суд першої інстанції визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги в частині відшкодування шкоди за пошкодження/втрату речей та взуття в загальному розмірі 7 168,00 грн (1 360 + 1 499 + 4 309), оскільки позначені позивачем пошкодження/втрата очевидно співвідносяться з отриманими позивачем тілесними ушкодженнями та обставинами ДТП, які відображені у Вироку суду. Пошкодження/втрата необхідних у повсякденності речей, взуття потребує їх відновлення (купівлі інших на заміну). Ціни речей, взуття, які визначені позивачем опрацюванням інформації з Інтернет-ресурсів, не є завищеними, що відомо за звичайних життєвих обставин, тобто не є завищеною сума відшкодування.

Однак обставини в частині фактичних пошкоджень мобільного телефону, вартості його відновлювального ремонту суд першої інстанції визнав недоведеними, в тому числі й за принципом вірогідності доказів.

Фотознімок телефону не дозволяє достеменно встановити пошкодження, будь-які докази звернення позивача до відповідного сервісного центру, купівлі дисплею телефону та оплати послуг щодо його заміни в матеріалах справи відсутні.

При цьому суд першої інстанції ухвалою від 16.05.2025 зобов`язував позивача надати обґрунтування та підтвердження заявлених до стягнення витрат за пошкодження, знищення особистого майна, а ухвалою від 09.06.2025 конкретно телефону. Проте позивач доказів в підтвердження понесення заявлених до стягнення витрат на ремонт телефону не надав.

Отже, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правильно визнав вимоги в розмірі 4 998,00 грн відшкодування шкоди на ремонт телефону необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення суми страхового відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - у розмірі 10 342,51 грн, суд першої інстанції зазначив таке.

За приписом ст. 26-1 Закону № 1961-ІV «Відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, заявлення про стягнення з відповідача страховика суми відшкодування моральної шкоди як таке є правомірним.

Відповідач, частково визнаючи позов в цій частині в сумі 187,22 грн, розрахував розмір шкоди, виходячи з визнаного ним розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням (3 744,45 грн). Однак суд першої інстанції визнав такий підхід помилковим.

Так, за Законом № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-ІV).

З цього, розраховуючи розмір належної до відшкодування на підставі ст. 26-1 Закону № 1961-ІV моральної шкоди, місцевий господарський суд виходив з таких належних позивачу сум складових: 8 074,54 грн шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, 39 315,37 грн шкода, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, 80 400,00 грн шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. Розрахункова сума дорівнює 127 789,91 грн.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 6 389,50 грн (127 789,91 х 5 %), в решті вимог в цій частині відмовлено за необґрунтованістю.

Також погоджується судова колегія з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та неправомірність позовних вимог про стягнення сум 3 % річних у загальному розмірі 10 171,20 грн та втрат від інфляції у загальному розмірі 38 224,20 грн, з огляду на таке.

Згідно із заявою про зміну предмета позову б/н від 18.03.2025 позивач, за винятком нарахувань на суму шкоди, заподіяну майну, розрахунковий період нарахувань по інших сумах шкоди визначив з 07.10.2023 як дати останнього перед подачею позову звернення позивача до відповідача з повідомленням інформації про додаткові витрати на лікування та діагностику, про витрати на доставку, про зміну статусу та по 17.03.2025.

Період нарахування на суму шкоди, завдану майну, визначений починаючи з 13.02.2023, що позивач пояснив зверненням до відповідача цього дня з інформуванням про необхідність відшкодування шкоди у вигляді знищеного майна.

Суд першої інстанції встановив, що адресовану відповідачу заяву від 07.10.2023 позивач суду надав, а звернення від 13.02.2023 у справі відсутнє (хоча отримання декількох звернень не заперечує відповідач, зазначаючи що на всі звернення надавалися аналогічного змісту відповіді), однак в цьому випадку це не має значення.

У частині 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням положень ч. 625 ЦК України.

Однак обов`язковою умовою для можливості застосування зазначеної норми закону є настання безумовного обов`язку страховика сплатити страхові виплати та безпідставна відмова (вина страховика) у виплаті страхового відшкодування.

У пункті 35.1 ст. 35 Закону № 1961-ІV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV).

Таким чином, у п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі.

Як слідує з матеріалів справи відповідач скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Зокрема, у наданій на адвокатський запит позивача відповіді вих. № 628 від 18.10.2023, яку надано у справу, відповідач повідомив, що розгляд заяви позивача про страхове відшкодування за фактом ДТП у відповідності до п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV припинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішенням у справі № 336/3320/23.

Докази неправомірної відмови відповідачем у виплаті сум страхового відшкодування позивачу, вини відповідача у матеріалах справи відсутні.

Слід додатково акцентувати, що у кримінальному провадженні № 0000056 по обвинуваченню ОСОБА_2 предметом судового розгляду у справі № 336/3320/23 були не тільки обставини ДТП, але й цивільний позов ОСОБА_1 безпосередньо щодо сум відшкодування йому шкоди, спричиненої ДТП.

Вирок суду від 08.11.2023 у справі № 336/3320/23 набрав законної сили 25.12.2024.

Ще до винесення Вироку ОСОБА_1 виніс на вирішення суду другий спір щодо належних йому сум страхового відшкодування, подавши 24.10.2023 позов до страховика до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за яким цей суд відкрив провадження у справі № 333/9388/23, яку потім передав до Господарського суду Запорізької області.

Тут ще раз слід звернути увагу, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (положення п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV).

Таким чином, прострочення відповідачем виплати страхового відшкодування відсутнє, наявність чого є необхідною для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик скористався своїм правом, передбаченим законом, для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування і в даному випадку такий строк розпочнеться з моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі № 908/2671/24 (333/9388/23) про стягнення з відповідача на користь позивача сум страхових відшкодувань.

Варто зазначити, що таке правозастосування сформульовано та підкріплюються Верховним Судом у подібних справах (наприклад, постанови від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20, від 15 серпня 2023 року у справі № 513/730/21, від 22 грудня 2023 року у справі № 345/3049/22).

Отже, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд обґрунтовано повністю відмовив у задоволенні позову за вимогами про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі у відповідача не виникло боргових (прострочених) зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З урахуванням усього вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду констатує, що місцевий господарський суд, вивчивши витребувані та отримані матеріали кримінальної справи Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/3320/23, зміст поданого у ній цивільного позову ОСОБА_1 та Вироку суду з урахуванням його перегляду апеляційною інстанцією, ретельно дослідивши матеріали цієї справи № 908/2671/24 (333/9388/23), правильно та об`єктивно вирішив цей спір та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК Оранта-Січ» та стягнення з відповідача на користь позивача таких сум: 8 074 грн 54 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого (7 168,00 грн - витрати на придбання лікарських засобів та 2 750,00 грн - витрати, пов`язані з доставкою); 23 185 грн 74 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 80 400 грн 00 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим; 7 168 грн 00 коп. - відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого; 6 389 грн 50 коп. - відшкодування моральної шкоди.

Водночас судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія також дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 06.08.2025 Господарський суд Запорізької області ухвалив рішення у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) про часткове задоволення позову.

12.08.2025 через систему «Електронний суд» до Господарського суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 , за підписом представника адвоката Борисенкова Віталія Сергійовича, про ухвалення додаткового рішення (б/н від 12.08.2025).

У зазначеній заяві про ухвалення додаткового рішення (далі - Заява) представник позивача просив:

- визнати поважною причину пропуску строку на звернення із даною Заявою до суду;

- поновити відповідний процесуальний строк;

- прийняти Заяву до розгляду та задовольнити її;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у цій судовій справі у розмірі 47 000 (сорок сім тисяч) гривень 00 коп., сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 381 (дві тисячі триста вісімдесят одна) гривня 60 коп., гонорар успіху у сумі 35 724 (тридцять п`ять тисяч сімсот двадцять чотири) гривні 06 коп.

- видати відповідний судовий наказ.

Відповідно до положень частини 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2 ст. 221 ГПК України).

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3 ст. 221 ГПК України).

У частині 1 ст. 244 (пункт 3) ГПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами, унормованими у ч. 3 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

У частині 4 ст.244 ГПК України передбачено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заява позивача стосується виключно судових витрат і суд першої інстанції не знайшов необхідності у призначені судового засідання для розгляду Заяви та виклику учасників. Згідно з відповідними положеннями ч. 3 ст. 244 ГПК України заяву розглянуто без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

При цьому суд першої інстанції врахував, що у позовній заяві позивач наводив орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, в судовому засіданні, у якому взяли участь обидві сторони, особисто ОСОБА_1 заявив, що ним будуть у встановлений законом строк надані суду докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, з чого виходить, що відповідач був обізнаний про намір подання позивачем заяви в порядку ч. 8 ст. 129, ст. 244 ГПК України.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що позивач, відповідач, їх представники (адвокат Борисенков В.С. та адвокат Богославський В.А. відповідно), третя особа без самостійних вимог на предмет спору, а також й відповідні учасники провадження у справі про банкрутство ПрАТ «СК «Оранта-Січ» мають зареєстровані кабінети у підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС, до Заяви додані квитанції від 12.08.2025 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІКС, якими підтверджується отримання Заяви цими учасниками у вказаний день.

Таким чином, відповідач був вправі та мав змогу своєчасно надати заперечення, позицію, пояснення тощо по Заяві, проте, будь-якого реагування від будь-кого з учасників щодо Заяви до суду не надходило.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку на звернення із Заявою суд першої інстанції, зважаючи на пояснення представника позивача та враховуючи незначний термін пропуску строку визнав за можливе заяву представника позивача про поновлення процесуального строку на звернення із Заявою задовольнити та поновити цей строк.

Судова колегія зауважує що оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду в частині задоволення заяви представника позивача про поновлення процесуального строку на звернення із Заявою не є предметом апеляційного оскарження, а тому в силу приписів статті 269 ГПК України оскаржуване рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

По суті заяви позивача про відшкодування судових витрат зазначається, що з поданням Заяви позивач (представник) просив суд першої інстанції стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ»:

- 47 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- 35 724,06 грн гонорару успіху;

- 2 381,60 грн сплаченого позивачем судового збору.

Щодо заявлення до відшкодування 47 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 35 724,06 грн гонорару успіху суд першої інстанції встановив наступне та дійшов таких висновків.

За правилами ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, яка підписана його представником адвокатом Борисенковим В.С., було надано Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 20.10/23 від 20.10.2023, укладенийміж адвокатом Борисенковим В.С. (за текстом цього договору - Адвокат) та Кісем Р.Б. (за текстом договору - Клієнт), за змістом п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати професійну правову (правничу) допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

В позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає 15 000,00 грн. Крім того, зазначено, що договір про надання професійної правничої допомоги містить положення про гонорар успіху, відповідно до змісту якого Клієнт зобов`язаний сплатити адвокату 15 % від суми, яка буде зазначена в рішенні суду.

Згідно з умовами Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 20.10/23 від 20.10.2023 (далі - Договір) отримання винагороди Адвокатом за надання професійної правової (правничої) допомоги здійснюється у формі гонорару, розрахованого виходячи з наступних критеріїв (п. 4.1 Договору):

- вартість написання позовної заяви складає 4 500,00 грн за позовну заяву об`ємом до 10 сторінок друкованого тексту шрифтом TimesNewRoman розміру 12; у разі якщо об`єм тексту перевищує вказані параметри, до вартості позовної заяви застосовується коефіцієнт 2 (п. 4.1.1);

- вартість однієї години роботи адвоката 1 500,00 грн (п.4.1.2);

- вартість явки Адвоката до приміщення суду з метою участі у одному судовому засіданні, а також з метою вчинення будь-якою процесуальної дії 1 500,00 грн (п. 4.1.3);

- вартість явки до приміщення суду з метою ознайомлення з матеріалами справи, за умов, що така процесуальна дія є об`єктивно необхідною - 1 500,00 грн (п. 4.1.4);

- вартість звернення з одним адвокатським запитом в інтересах Клієнта 1 500,00 грн (п. 4.1.6);

- вартість складання одного процесуального документа 2 000,00 грн за документ об`ємом до 10 сторінок друкованого тексту шрифтом TimesNewRoman розміру 12 (п. 4.1.6).

Крім того, згідно з п. 4.1.7 Договору сторони узгодили збільшення розміру гонорару за позитивний результат розгляду судової справи («гонорар успіху») у розмірі 15 % від суми грошових коштів, які за рішенням суду будуть стягнуті на користь позивача.

За положеннями ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До Заяви доданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої (правової) допомоги за Договором, датований 10.08.2025, який містить перелік таких послуг такої їх вартості (розмір гонорару):

- написання проекту позовної заяви та його подача до суду 9 000,00 грн (витрачені години адвокатом не застосовуються);

- написання відповіді на відзив на позовну заяву 2 000,00 грн (витрачені години адвокатом не застосовуються);

- звернення до підприємств, установ, організацій із 8 (вісьмома) адвокатськими запитами з питань, що стосувались представництва інтересів клієнта у даній судовій справі 12 000,00 грн (витрачені години адвокатом не застосовуються);

- звернення до суду із 5 (п`ятьма) додатковими поясненнями 10 000,00 грн (витрачені години адвокатом не застосовуються);

- Звернення до суду із 7 (сьома) клопотаннями процесуального характеру 14 000,00 грн (витрачені години адвокатом не застосовуються).

Всього розмір гонорару склав 47 000,00 грн.

Пояснюючи визначені суми гонорару по окремих позиціях, представник позивача пояснив, що ці сумі визначені, виходячи з фіксованих розмірів, передбачених Договором.

Також, із Заявою представлений підписаний з обох сторін Договору акт приймання передачі наданих послуг за Договором (далі - Акт приймання-передачі), за змістом якого Адвокат - Борисенков Віталій Сергійович надав, а Клієнт - Кісь Роман Борисович прийняв без зауважень професійну правничу (правову) допомогу у вигляді підготовки та подачі до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також професійна правнича допомога ОСОБА_1 полягала у подальшому супроводі у Комунарському районному суді м. Запоріжжя судової справи № 333/9388/23 та справи № 908/2671/24 (333/9388/23) у Господарському суді Запорізької області.

В Акті приймання-передачі наведений такий самий перелік наданих послуг такої самої вартості - на загальну суму 47 000,00 грн, який наведений у детальному описі робіт.

Окрім того, в Акті приймання-передачі зазначено: У п. 4.1.7 Договору сторони узгодили наявність гонорару успіху у розмірі 15 % від суми грошових коштів, які за рішенням суду підлягають стягненню з відповідача. Отже, гонорар успіху у даній судовій справі складає 35 724,06 грн. Клієнт підтверджує, що не має претензій щодо обсягу, якості та своєчасності наданих послуг з професійної правничої (правової) допомоги, наданої Адвокатом на виконання умов Договору від 20.10.2023.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (ч. 1). Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (ч. 2). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч. 3).

Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За положеннями ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Нормами ГПК України передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до предмету спору, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Так, за приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції зазначено, що первісно у позовній заяві Позивач заявив вимоги про стягнення з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» 223 984,38 грн - сум відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого та 14 176,00 грн - суми страхового відшкодування за шкоду, завдану майну.

Ціна позову складала 238 160,38 грн.

В ході розгляду справи позивач змінив предмет позову, суд розглянув по суті позовні вимоги позивача в редакції заяви про зміну предмету позову б/н від 18.03.2025, згідно з якою позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Оранта-Січ» на свою користь:

- суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його життю та здоров`ю, у розмірі 22 011 гривень 06 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 3638 гривень 46 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 953 гривні 93 коп.;

- мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, у розмірі 80400 гривень, а також суму інфляційних втрат у розмірі 13290 гривень 25 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 3482 гривні 53 коп.;

- неотримані доходи у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності у розмірі 98389 гривень 14 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 16263 гривні 89 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 4261 гривня 73 коп.;

- суму страхового відшкодування витрат, пов`язаних із доставкою, у розмірі 6050 гривень, а також суму інфляційних втрат у розмірі 1000 гривень 07 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 262 гривні 06 коп.;

- суму страхового відшкодування за шкоду, завдану майну у розмірі 12166,00 гривень 00 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 2321 гривня 90 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у розмірі 762 гривні 96 коп.;

- суму страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 10342 гривні 51 коп., а також суму інфляційних втрат у розмірі 1709 гривень 63 коп. та штрафних санкцій (3 % річних) у сумі 447 гривень 99 коп.

Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК Оранта-Січ» суд задовольнив частково: в сумі 8074 грн 54 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого (7 168,00 грн - витрати на придбання лікарських засобів та 2750,00 грн - витрати, пов`язані з доставкою), в сумі 23 185 грн 74 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, в сумі 80 400 грн 00 коп. - відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, в сумі 7 168 грн 00 коп. - відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого, та в сумі 6 389 грн 50 коп. - відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову суд відмовив.

Тобто, із заявлених до стягнення 277 754,11 грн, з яких 229 358,71 грн - основний борг, 38 224,20 грн - втрати від інфляції та 10 171,20 грн 3 % річних, суд задовольнив позовні вимоги в розмірі 125 217,78 грн основного боргу (в задоволенні нарахувань відмовлено повністю), що становить 45,08 % від загальної суми заявлених вимог.

За визначенням ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, поряд з іншими, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами, унормованими в ч. 4 ст.129 ГПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із заявлених до розподілу витрат на правничу допомогу - 47 000,00 грн, у відсотковому відношенні до суми задоволених вимог сума цих витрат, яка підлягає покладенню на Відповідача згідно з п. 3 ч. 4 ст.129 ГПК України, становить 21 187,60 грн (47 000 х 45,08 : 100).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд першої інстанції врахував усталену практику Верховного Суду з цього питання.

Так, наданий адвокатом опис робіт, акт приймання-передачі до укладеного з клієнтом договору не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі за рахунок іншої сторони і під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформульовано правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Судом першої інстанції відзначено, що обсяг робіт/послуг, наведений у представленому представником позивача детальному описі робіт, у підписаному сторонами Договору Акті приймання-передачі відповідає матеріалам справи з огляду на подані заяви, пояснення, клопотання тощо, надані копії адвокатських запитів є пов`язаними з отриманням підтвердження необхідних обставин, які заперечував Відповідач, а також з отриманням іншої необхідної інформації.

Суд першої інстанції не залишив поза увагою, що певні заяви, клопотання, тощо надавалися суду за підписом адвоката Борисенкова В.С., а деякі - за підписом безпосередньо Позивача - Кіся Р.Б. Разом з тим на запитання суду у судовому засіданні 08.06.2025 щодо цього Кісь Р.Б. пояснив, що тексти відповідних звернень, незважаючи на те, що до суду вони надавались за його підписом, фактично готував представник. У зв`язку з цим, прийнявши пояснення позивача, суд першої інстанції зазначив, що такий підхід у поданні звернень до суду не суперечить правилам представництва. Шляхом підписання Акту приймання-передачі позивач підтвердив отримання ним оплатних послуг адвоката.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд, взявши до уваги ускладнений характер та зміст правовідносин сторін, що було з`ясовано в ході розгляду справи, обсяг необхідних до зібрання та опрацювання документів, ступінь складності справи, дійшов обґрунтованого висновку, що сума відшкодування з відповідача у розмірі 21 187,60 грн витрат на правничу допомогу відповідає встановленим ГПК України критеріям визначення і розподілу судових витрат та не є завищеною і несправедливою у відношенні до Відповідача.

При цьому суд першої інстанції врахував майновий стан обох сторін та той факт, що позивач є потерпілою стороною від кримінального правопорушення за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що потягла для нього тяжкі наслідки (тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, встановлення інвалідності).

Заявлений до відшкодування 35 724,06 грн «гонорару успіху» суд першої інстанції визнав безпідставним та необґрунтованим, виходячи в такого.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Водночас зазначене слід розуміти так, що сторона, яка виграла (частково виграла) справу, безумовно має правомірне очікування відшкодування своїх витрат на правничу допомогу, однак розмір відшкодування має бути обґрунтованим, реальним та розумним.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також не заперечується, що адвокат з клієнтом можуть домовитись між собою про будь-який розмір гонорару адвокату за підготовку позову та супроводження судової справи, а також і про будь-який розмір так званого «гонорару успіху», однак розмір відшкодування витрат з іншої сторони має відповідати необхідним критеріям і така сторона не має нести надмірний, несправедливий тягар відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи вони були фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

За змістом п. 4.1.7 Договору між адвокатом Борисенковим В.С. та ОСОБА_1 (наведений за текстом вище) «гонорар успіху» фактично передбачається як збільшення розміру гонорару понад вартість фактично наданих/отриманих послуг, тобто як додаткова оплата до узгоджених оплатних витрат, що вимірюється залежно від фактично стягнутої за рішенням суми.

З цього слід визнати, що зобов`язальні правовідносини щодо «гонорару успіху» мають залишитися виключно в рамках договірних відносин сторін Договору, покладення будь-якої суми компенсації «гонорару успіху» на відповідача суперечитиме принципам обґрунтованості та розумності, такі додаткові витрати не можна вважати неминучими, відповідач не має нести надмірний (додатковий до компенсації оплати позивачем реальних та необхідних послуг) та несправедливий тягар відшкодування.

Отже, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні Заяви в частині стягнення 35 724,06 грн «гонорару успіху».

Позивач також просив стягнути з відповідача 2 381,60 грн сплаченого позивачем судового збору і щодо цього місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлення про відшкодування 2 381,60 грн сплаченого за платіжною інструкцією № 996684 від 21.11.2023 судового збору за рахунок відповідача є безпідставним, у зв`язку з вирішенням цього питання з прийняттям рішення, внаслідок чого Заява в цій частині не підлягає задоволенню.

Водночас суд першої інстанції виснував, що позивач має право на повернення судового збору з Державного бюджету України та, враховуючи фактичну мету Заяви стосовно судового збору (повернення сплаченої суми позивачу) і керуючись принципом процесуальної економії, суд першої інстанції ухвалив рішення про повернення позивачу судового збору в сумі 2 381,60 грн з Державного бюджету України.

Судова колегія зауважує що оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду в частині повернення позивачу судового збору в сумі 2 381,60 грн з Державного бюджету України не є предметом апеляційного оскарження, а тому в силу приписів статті 269 ГПК України оскаржуване рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційних скарг є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржувані рішення відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. та додаткового рішення від 25.08.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. та додаткове рішення від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 06.08.2025 р. та додаткове рішення від 25.08.2025 р. у справі № 908/2671/24 (333/9388/23) залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд