РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2026Справа № 910/234/26
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного підприємства «АДЕМ»

про стягнення коштів у розмірі 158 081,80 грн,

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «АДЕМ» про стягнення коштів у розмірі 158 081,80 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПП «АДЕМ», як роботодавець водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 і був визнаний винним у ДТП постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2024 у справі № 756/12501/24, у порядку статей 1172 та 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди (вартістю відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 у сумі 313 814,28 грн) та сумою страхового відшкодування, виплаченого страховиком винуватця ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у розмірі 155 732,48 грн, що становить 158 081,80 грн.

Дана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02005, м. Київ, вул. Маланюка Євгена, буд. 114Б.

Проте конверти із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Положеннями статей 89, 93 ЦК України передбачено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. Відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом вносяться до єдиного державного реєстру.

Таким чином, направлення ухвали суду здійснено за відповідною адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Відтак, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - Страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВТЕРРА» (далі - Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 0030/24-Т/П7 від 16.01.2024, за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки Volkswagen Touareg державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

26.09.2024 в місті Києві, по вул. Коноплянська, буд. 12, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Touareg державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 23.10.2024 року у справі № 756/12501/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення.

Згідно з рахунком № 2185120 від 01.10.2024, наданим ФОП Пархоменко Є.Ю., вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touareg державний реєстраційний номер НОМЕР_2 визначена у розмірі 313 814,28 грн.

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку.

На підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування позивач визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 313 814,28 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на користь СТО ФОП Пархоменко Є.Ю. в розмірі 313 814,28 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 48074156 від 07.10.2024.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом ОСЦПВ № ЕР-219108574, яким ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачеві лише 155 732,48 грн (платіжна інструкція № 55204 від 22.01.2025 року та Угода між страховиками), що недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. Тому відповідач ПП «АДЕМ», як роботодавець винного водія ОСОБА_1 (що підтверджено постановою суду від 23.10.2024), у порядку статей 1172 та 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) та сумою виплаченого страхового відшкодування по ОСЦПВ, що становить 158 081 грн 80 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 Цивільного кодексу України).

Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки (стаття 108 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Як передбачено ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже шкода, завдана внаслідок ДТП водієм та з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент здійснення дорожньо-транспортної пригоди - 26.09.2024 водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «АДЕМ» та виконував відповідні службові (трудові) обов`язки.

Таким чином, саме відповідач як роботодавець має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої його працівником, вина якого встановлена постановою Оболонського районного суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 756/12501/24.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню власнику пошкодженого транспортного засобу, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

На момент дорожньо-транспортної пригоди 26.09.2024 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-219108574, у зв`язку з чим ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 155 732,48 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 55204 від 22.01.2025 та Угодою між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Отже, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «АДЕМ» та виконував службові обов`язки, керуючи автомобілем MAN державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідач повинен відшкодувати ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» різницю між сумою сплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування (313 814,28 грн) та сумою страхового відшкодування по полісу ОСЦПВ (155 732,48 грн), і така різниця дорівнює 158 081,80 грн.

Відсутність обов`язкового досудового порядку врегулювання з відповідачем-роботодавцем підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду, зокрема постановою від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, де зазначено, що потерпілий (або суброгований страховик) має право звернутися безпосередньо до суду в межах річного строку без попереднього звернення до страховика чи МТСБУ, якщо волевиявлення на захист права здійснено вчасно.

Подання позивачем позовної заяви безпосередньо до суду свідчить про волевиявлення щодо способу захисту свого порушеного права без попереднього звернення до відповідача (роботодавця винного водія).

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 158 081,80 грн (313 814 грн 28 коп. - 155 732 грн 48 коп.).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «АДЕМ» (02005, м. Київ, вул. Маланюка Євгена, буд. 114Б, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ) страхове відшкодування в сумі 158 081 (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімдесят одна) грн 80 коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна