ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Справа № 902/601/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Кужель Є. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 2 грудня 2025 року в справі № 902/601/24 (суддя Нешик О.С.)

час та місце ухвалення рішення: 2 грудня 2025 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст рішення складено 11 грудня 2025 року

за позовом Керівника Жмеринської окружної прокуратури в особі

Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області

до

Відповідача 1 Фізичної особи ОСОБА_1

Відповідача 2 Приватної агрофірми "Вікторія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації прав

за участю представників сторін:

від Прокурора - Гарбарук В.А.;

від Відповідача 1 - Якименко О.О.;

від Відповідача 2 та Третьої особи - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор (надалі - Прокурор) в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області (надалі Позивач) звернувся в Господарський суд Вінницької області з позовом до фізичної особи Вовка Володимира Миколайовича (надалі Відповідач 1) та Приватної агрофірми "Вікторія" (враховуючи клопотання Прокурора №15/3-815вих-25 від 13 червня 2025 року; надалі Відповідач 2) про зобов`язання Відповідача 1 повернути Позивачу земельні ділянки для ведення фермерського господарства, що розташовані на території Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, з кадастровими номерами: :02:004:0174 площею 65,1197 Га; :02:003:0262 площею 45,5540 Га; :02:003:0060 площею 12,6361 Га; :02:001:0276 площею 4,8930 Га; :02:001:0277 площею 32,6957 Га; а також щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Відповідача 1 та права суборенди Відповідача 2 на означені земельні ділянки.

В справі брала участь третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (надалі - Третя особа).

В обґрунтування заявлених позовних вимог Прокурор зазначив, що на підставі наказу Третьої особи №2-2992/15-14-СГ від 29 вересня 2014 року Відповідачу 1 передано в оренду земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0274, :01:001:0763, :01:004:0220, :02:003:0059 для створення фермерського господарства.

Водночас, з метою повторного отримання в користування земельних ділянок, 23 квітня 2014 року Відповідач 1 звернувся до Третьої особи з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою задля відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Наказами Третьої особи №2-6770/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року, №2-6771/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року, №2-6772/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року, №2-6773/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року та №2-6774/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року затверджено проекти землеустрою та передано в оренду Відповідачу 1 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:0174, :02:003:0262, :02:003:0060, :02:001:0276, :02:001:0277.

Прокурор зазначає, що 19 червня 2017 року Відповідач 1 створив Фермерське господарство "Подільський господар", якому передав в суборенду земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:0174, :02:003:0262, :02:003:0060, :02:001:0276, :02:001:0277.

За твердженням Прокурора, договори оренди та суборенди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:004:0174, :02:003:0262, :02:003:0060, :02:001:0276, :02:001:0277 є нікчемними і такі земельні ділянки підлягають поверненню в комунальну власність Позивача, оскільки дії Відповідача 1 були спрямовані на повторне отримання земельних ділянок за спрощеною процедурою, а саме - без проведення земельних торгів (аукціону), що на його переконання суперечить нормам Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 2 грудня 2025 року в справі № 902/601/24

скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Відповідача 1 та суборенди Відповідача 2 з одночасним припиненням прав на земельні ділянки для ведення фермерського господарства, що розташовані на території Позивача з кадастровими номерами: :02:004:0174 площею 65,1197 Га; :02:003:0262 площею 45,5540 Га; :02:003:0060 площею 12,6361 Га; :02:001:0276 площею 4,8930 Га; :02:001:0277 площею 32,6957 Га. Зобов`язано Відповідача повернути Копайгородській територіальній громаді в особі Позивача земельні ділянки для ведення фермерського господарства розташовані на території Позивача з кадастровими номерами: :02:004:0174 площею 65,1197 Га; :02:003:0262 площею 45,5540 Га; :02:003:0060 площею 12,6361 Га; :02:001:0276 площею 4,8930 Га; :02:001:0277 площею 32,6957 Га.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що 7 жовтня 2014 року Відповідач 1 вже реалізував своє право на безоплатне отримання земельних ділянок (поза конкурсом) для ведення фермерського господарства та отримав в оренду чотири земельні ділянки, право оренди яких зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Суд вказав, що 19 червня 2017 року Відповідачем 1 зареєстровано Фермерське господарство "Подільський господар", та що за таких обставин, додатково земельні ділянки могли бути отримані Відповідачем 1 виключно на конкурсних засадах через участь у торгах, оскільки право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. При цьому місцевим господарським судом зауважено, що так само і фермерське господарство може отримувати додатково земельні ділянки лише на конкурентних засадах через участь у торгах.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції зазначив, що оскільки спірні договори оренди землі №114, 115, 116, 117, 118 від 2 березня 2016 року укладено за відсутності визначеної в частині 2 статті 134 Земельного кодексу України підстави без дотримання конкурентних засад, тобто спрямовані на незаконне заволодіння земельними ділянками комунальної власності (а на момент укладання договорів - державної власності), вони порушують публічний порядок та згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемними, тому позов Прокурора про повернення земельних ділянок у даному випадку є таким, що спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто негаторним. За вказаних обставин, суд першої інстанції виснував, що вимоги Прокурора про зобов`язання Відповідачів повернути Позивачу земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:004:0174, :02:003:0262, :02:003:0060, :02:001:0276 та :02:001:0277 є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи, що судом ухвалено рішення про повернення Позивачу спірних земельних ділянок, суд першої інстанції також виснував, що вимога Прокурора про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди та права суборенди відповідачів також підлягає задоволенню.

Розглядаючи заяви Відповідачів 1 та 2 щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності у справі №902/601/24, суд першої інстанції виснував, що позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

Не погоджуючись з прийнятими судом першої інстанції рішенням, Відповідач 1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 26-30) в якій з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач 1, зокрема, виходив з того, що 19 червня 2017 року Відповідач 1 створив Фермерське господарство «Подільський господар», вказуючи, що він отримав земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства до створення фермерського господарства. Констатував, що згідно частини 2 статті 124 Земельного кодексу України (в редакції до 3 квітня 2016 року та на час отримання спірних земельних ділянок), - передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Апелянт зауважив, що згідно абзацу 15 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України (в редакції до 3 квітня 2016 року та на час отримання спірних земельних ділянок), не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництв. Скаржник наголошував, що станом на час отримання Відповідачем 1 земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, законодавство не передбачало отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства на конкурсних засадах через участь у торгах, а навпаки, існувала заборона отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства на конкурсних засадах. Вважає при цьому, що Відповідач 1 отримав земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства відповідно до Закону, який діяв на час отримання.

Відповідач 1 в апеляційній скарзі щодо застосування наслідків спливу позовної давності вказав, що в червні 2024 року, тобто через 8 років, Прокурор звернувся до суду з позовом про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Відповідача 1, зобов`язання повернути Позивачу земельні ділянки для ведення фермерського господарства, з огляду на що вважає, що Прокурором пропущено строк позовної давності.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 грудня 2025 року, з підстав, висвітлених в ній, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача 1. Запропоновано сторонам по справі в строк протягом 10 днів з дня отримання ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам по справі.

8 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від Прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Прокурор просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась; та що після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства, в порядку, визначеному Законом, на конкурентних основах. При цьому Прокурором наголошено, що у зазначеній справі спір виник у зв`язку з укладенням договору оренди землі від 29 грудня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», з огляду на що вважає, що повторне передання земельних ділянок Відповідачу 1 в оренду для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі було незаконним і до набрання чинності Законом України від 18 лютого 2016 року № 1012-VIII «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів». З урахуванням викладеного, з позиції Прокурора, повторне передання в оренду Відповідачу 1 п`яти земельних ділянок для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі також було незаконним.

9 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від Третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Третя особа просила апеляційну скаргу задоволити, рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Третя особа вказала, що згідно абзацу шістнадцятого частини 2 статті 134 Земельного кодексу України (в редакції станом на 23 квітня 2014 року), не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, в тому числі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. З позиції Третьої особи, вказана імперативна норма не передбачає кількість земельних ділянок, які можуть набуватися на безконкурентних засадах, кількість разів набуття, необхідність створення кількості фермерських господарств, тощо, а визначає лише вид цільового призначення земельної ділянки, яка надається в оренду на безконкурентних засадах. Вказує, що єдиним критерієм, який дозволяв отримати земельну ділянку в оренду без проведення земельних торгів було надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. В той же час земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:0174 площею 65,1197 Га, :02:003:0262 площею 45,5540 Га, :02:003:0060 площею 12,6361 Га, :02:001:0276 площею 4,8930 Га, :02:001:0277 площею 32,6957 Га надавались Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства, тому їх надання не підпадало під вимоги частини 2 статті 124 Земельного кодексу України щодо обов`язковості проведення земельних торгів.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 28 січня 2026 року в справі №902/601/24 проведення підготовчих дій закінчено, розгляд апеляційної скарги призначено на 26 лютого 2026 року об 15:20 год..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 лютого 2026 року заяву представника Відповідача 1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 лютого 2026 року заяву представника Третьої особи про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

В судове засідання від 26 лютого 2026 року представники Позивача та Відповідача 2 не з`явилися.

Водночас, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 28 січня 2026 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В то й же час порушення строків, визначених статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

Відтак, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Позивача та Відповідача 2.

В судовому засіданні від 26 лютого 2026 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача 1 просив рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Відповідач 1 вказав, що 19 червня 2017 року Відповідач 1 створив Фермерське господарство «Подільський господар», та що він отримав земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства до створення фермерського господарства. Констатує, що згідно частини 2 статті 124 Земельного кодексу України в редакції до 3 квітня 2016 року та на час отримання спірних земельних ділянок, - передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, згідно абзацу 15 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України в редакції до 3 квітня 2016 року та на час отримання спірних земельних ділянок, не підлягають продажу на конкурентних засадах земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства. Представник Відповідача 1 акцентував увагу, що станом на час отримання Відповідачем 1 земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, законодавство не передбачало отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства на конкурсних засадах через участь у торгах, а навпаки, існувала заборона отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства на конкурсних засадах. З позиції представника апелянта, Відповідач 1 отримав земельні ділянки в оренду для ведення фермерського господарства відповідно до Закону, який діяв на час отримання.

В судовому засіданні від 21 січня 2026 року, Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась, тому після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства, в порядку, визначеному Законом, на конкурентних основах. При цьому Прокурор вважає, що у зазначеній справі спір виник у зв`язку з укладенням договору оренди землі від 29 грудня 2014 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», вказуючи, що в даному випадку, повторне передання земельних ділянок Відповідачу 1 в оренду для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі було незаконним і до набрання чинності Законом України від 18 лютого 2016 року № 1012-VIII «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів». Відтак Прокурор вказав, що повторне передання в оренду Відповідачу 1 п`яти земельних ділянок для ведення фермерського господарства на позаконкурсній основі також було незаконним.

В судовому засіданні від 26 лютого 2026 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Третьої особи просив апеляційну скаргу Відповідача 1 задоволити, рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Третьої особи вказав, що згідно абзацу шістнадцятого частини 2 статті 134 Земельного кодексу України в редакції станом на 23 квітня 2014 року, не підлягають продажу на конкурентних засадах земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, в тому числі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, вказана імперативна норма не передбачає кількість земельних ділянок, які можуть набуватися на безконкурентних засадах, кількість разів набуття, необхідність створення кількості фермерських господарств, тощо. Зауважив, що дана норма визначає лише вид цільового призначення земельної ділянки, яка надається в оренду на безконкурентних засадах. Представник вважає, що єдиним критерієм, який дозволяв отримати земельну ділянку в оренду без проведення земельних торгів було надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Наголосив, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:004:0174 площею 65,1197 Га, :02:003:0262 площею 45,5540 Га, :02:003:0060 площею 12,6361 Га, :02:001:0276 площею 4,8930 Га, :02:001:0277 площею 32,6957 Га надавались Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства, тому на його переконання їх надання не підпадало під вимоги частини 2 статті 124 Земельного кодексу України щодо обов`язковості проведення земельних торгів.

26 лютого 2026 року ухвалою апеляційного господарського суду відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у справі №902/601/24 на 5 березня 2026 року об 9 год. 45 хв..

В судове засідання від 5 березня 2026 року на проголошення судового рішення прибув Прокурор та представник Відповідача 1.

Заслухавши пояснення представника Відповідача 1, Прокурора, Третьої особи дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги Відповідача 1 стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційну скаргу Відповідача 1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення скасувати та закрити провадження по справі. При цьому колегія виходила з наступного.

Відповідно до клопотання Відповідача 1 б/н від 11 вересня 2014 року (том 2, а.с.21), в якому заявник просив затвердити розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 63,7719 Га із земель запасу Позивача для ведення фермерського господарства.

Наказом Третьої особи №2-2992/15-14-СГ від 29 вересня 2014 року (том 1, а.с.45-46) затверджено розроблений проект землеустрою та передано Відповідачу 1 в оренду терміном на 7 років земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства з кадастровими номерами: :02:001:0274 площею 30,0023 Га, :01:001:0763 площею 5,1802 Га, :01:004:0220 площею 22,1761 Га, :02:003:0059 площею 6,4089 Га.

7 жовтня 2014 року між Третьою особою (в якості орендодавця) та Відповідачем 1 (в якості орендаря) укладено договори оренди землі №754, 755, 756, 757 (надалі Договір оренди; том 1, а.с.64-99), предметом яких визначено передачу в строкове платне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:004:0220, :02:003:0059, :01:001:0763 та :02:001:0274 (відповідно) із земель запасу Позивача (за межами населеного пункту) для ведення фермерського господарства.

Положеннями пункту 8 Договорів оренди землі №754, 755, 756, 757 від 7 жовтня 2014 року визначено, що такі правочини укладено на 7 років з моменту укладення. Після закінчення строку дії Договорів Відповідач 1 має переважне право поновити їх на новий строк. У цьому разі Відповідач 1 повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Третю особу про намір продовжити його дію. Датою закінчення строку дії договорів оренди землі №754, 755, 756, 757 від 7 жовтня 2014 визначено 6 жовтня 2021 року.

З огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційні довідки від 9 травня 2024 року; том 1, а.с.47-63) 1 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію права оренди Відповідача 1 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0220, :02:003:0059, :01:001:0763 та :02:001:0274. У відповідних відомостях Державного реєстру прав визначено, що строк оренди названих земельних ділянок становить 14 років до 7 жовтня 2028 року.

19 червня 2017 року Відповідачем 1 проведено державну реєстрацію Фермерського господарства "Подільський господар" (том 1, а.с.196-202).

Відомостями Державного реєстру речових прав (том 1, а.с.47-63) підтверджується, що 15 березня 2021 року проведено державну реєстрацію права суборенди Фермерського господарства "Подільський господар" на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0220, :02:003:0059, :01:001:0763 та :02:001:0274.

У відповідності до наявної у справі заяви б/н від 22 квітня 2014 року (том 2, а.с.20) Відповідач 1 просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 66,71 Га, 53,8 Га, 12,4 Га, 42,0 Га та 5,8925 Га на території Каришківської та Копайгородської селищних рад Волинської області.

Наказом Третьої особи №2-645/15-14-СГ від 12 травня 2014 року (том 1, а.с.107-108) надано Відповідачу 1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду орієнтовною площею 180,8025 Га на території Каришківської та Копайгородської селищних рад Барського району Вінницької області для ведення фермерського господарства.

У клопотанні б/н від 25 листопада 2015 року (том 2, а.с.19) Відповідач 1 просив Третю особу затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду площею 160,8085 Га на території Каришківської та Копайгородської селищних рад Барського району Вінницької області.

Наказом Третьої особи №2-6770/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року (том 1, а.с.113) затверджено розроблений проект землеустрою та передано в оренду Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0060 площею 12,6361 Га на території Каришківської селищної ради Барського району Вінницької області.

Наказом Третьої особи №2-6771/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року (том 1, а.с.110) затверджено розроблений проект землеустрою та передано в оренду Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0276 площею 4,8930 Га на території Позивача.

Наказом Третьої особи №2-6772/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року (том 1, а.с. 111) затверджено розроблений проект землеустрою та передано в оренду Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0262 площею 45,5540 Га на території Позивача.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-6773/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року (том 1, а.с.114) затверджено розроблений проект землеустрою та передано в оренду Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0174 площею 65,1197 Га на території Позивача.

Наказом Третьої особи №2-6774/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року (том 1, а.с.112) затверджено розроблений проект землеустрою та передано в оренду Відповідачу 1 для ведення фермерського господарства строком на 15 років земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0277 площею 32,6957 Га на території Позивача.

На підставі наказів №2-6770/20-15-СГ, №2-6771/20-15-СГ, №2-6772/20-15-СГ, №2-6773/20-15-СГ та №2-6774/20-15-СГ від 15 грудня 2015 року між Третьою особою (в якості орендодавця) та Відповідачем 1 (в якості орендаря) укладено Договори оренди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 2 березня 2016 року, предметом яких визначено передачу в строкове платне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:003:0060 площею 12,6361 Га, :02:001:0276 площею 4,8930 Га, :02:001:0277 площею 32,6957 Га, :02:003:0262 площею 45,5540 Га, :02:004:0174 площею 65,1197 Га (відповідно) на території Позивача.

Відповідно до пункту 8 Договорів оренди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 2 березня 2016 року, означені укладено на 15 років з моменту укладання. Після закінчення строку дії Договорів Відповідач 1 має переважне право поновити їх на новий строк. У цьому разі Відповідач 1 повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Третю особу про намір продовжити його дію. Датою закінчення строку дії Договорів оренди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 2 березня 2016 року визначено 1 березня 2031 року.

Умовами пункту 14 Договорів оренди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 2 березня 2016 року визначено, що земельні ділянки передаються для ведення фермерського господарства.

21 червня 2016 року в Державному реєстрі речових прав проведено державну реєстрацію права оренди Відповідача 1 на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0060, :02:004:0174, :02:003:0262, :02:001:0276, :02:001:0277 до 21 червня 2031 року (том 2, а.с.168-185).

Згаданими відомостями Державного реєстру речових прав підтверджується, що власником земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0060, :02:004:0174, :02:003:0262, :02:001:0276, :02:001:0277 є Позивач.

10 березня 2021 року між Відповідачем 1 та Фермерським господарством "Подільський господар" укладено Договори суборенди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 10 березня 2021 року (том 1, а.с. 184-195), за умовами пункту 2 яких Фермерському господарству "Подільський господар" Відповідачем 1 передано в суборенду земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0060, :02:004:0174, :02:003:0262, :02:001:0276, :02:001:0277.

Водночас 1 жовтня 2024 року між Відповідачем 1 та Фермерським господарством "Подільський господар" укладено Угоди про дострокове розірвання Договорів суборенди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 10 березня 2021 року (том 2, а.с.142-146).

Надалі, 20 травня 2025 року, між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договори суборенди землі №114, №115, №116, №117, №118, за умовами пункту 2 яких передано в суборенду Відповідачу 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0060, :02:001:0276, :02:001:0277, :02:003:0262, :02:004:0174.

Умовами пункту 6 вказаних Договорів суборенди землі №114, №115, №116, №117, №118 від 20 травня 2025 року визначено, що названі правочини укладено до кінця дії Договорів оренди і діють з моменту їх державної реєстрації.

20 травня 2025 року в Державному реєстрі речових прав проведено державну реєстрацію права суборенди Відповідача 2.

Прокурор покликаючись на те, що дії Відповідача 1 були спрямовані на повторне отримання земельних ділянок за спрощеною процедурою, а саме - без проведення земельних торгів (аукціону), звернувся з позовом про зобов`язання Відповідача 1 повернути Позивачу спірні земельні ділянки та щодо скасування реєстрації речового права суборнеди Відповідача 2.

Зважаючи на суб`єктний склад сторін та те, що основна позовна вимога про зобов`язання повернути спірні земельні ділянки заявлена саме до Відповідача 1 - як до фізичної особи, а похідна позовна вимога про скасування реєстрації речового права суборенди заявлена до Відповідача 2 як юридичної особи, в правовому полі правових позиції Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах, колегія суду зауважує наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 1 частини 1 цієї статті); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 6 частини 1 цієї статті); вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами (пункт 13 частини 1 цієї статті).

У спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання.

Разом з тим за змістом частини 1 статті 19 Цивільно процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна із сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Предметом позову в цій справі є зобов`язання повернути спірні земельні ділянки з незаконного володіння фізичної особи (Відповідача 1), за якою зареєстровано право оренди на вказані земельні ділянки, та скасування речового права суборенди Відповідача 2 (суборендаря), яке наразі користується ними на підставі Договорів суборенди.

Здійснюючи аналіз норм процесуального права які регулюють юрисдикційність спору, Верховний Суд, Велика Палата Верховного Суду зазначали таке:

- критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (постанова Верховного Суду від 9 лютого 2023 року в справі № 922/1138/22);

- в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними (постанова Верховного Суду від 26 червня 2025 року в справі № 910/13680/24);

- ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року в справі № 916/385/19);

- критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин (постанова Верховного Суду від 9 лютого 2023 року в справі № 922/1138/22);

- у спорах щодо земельних відносин при розмежуванні юрисдикції між цивільними і господарськими судами на першому місці зміст правовідносин і вже другорядне значення надається суб`єктному складу (фізична чи юридична особа). Адже господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності як за участю юридичних осіб, так і за участю фізичних осіб-підприємців, а в певних випадках і за участю осіб, які не мають статусу суб`єкта господарювання. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2025 року в справі № 918/442/24).

Колегія суддів також звертається до таких висновків Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд, а саме:

- для реалізації права на приватизацію землі, визначеного статтею 32 Земельного кодексу України та статті 13 Закону України "Про фермерське господарство", фізична особа майбутній засновник фермерського господарства повинен попередньо отримати земельну ділянку в користування для створення фермерського господарства. Якщо особа увійшла до складу членів фермерського господарства після його створення, тобто не отримавши для такого створення земельної ділянки, то вона не має права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні цього фермерського господарства. Для отримання земельної ділянки у власність вона має звертатися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в загальному порядку, визначеному статтями 116, 118 Земельного кодексу України. Земельна ділянка, що перебуває у користуванні фермерського господарства, може бути передана у власність фізичній особі члену цього господарства, лише після припинення прав останнього на таку ділянку. Член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у межах розміру земельної частки (паю) за умови припинення права користування нею фермерським господарством. Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства. Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18).

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що справа № 633/408/18 за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 04.05.2016 № 3620-СГ "Про передачу земельної ділянки у власність"; зобов`язання фізичної особи ОСОБА_2 повернути державі земельну ділянку розглядалася в порядку цивільного судочинства. Колегія суду при цьому звертає увагу, що:

- належним відповідачем за позовом про витребування/повернення від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності/користування на таку ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц);

- предметом позову у справі № 922/1830/19 було скасування рішення про надання в оренду (в користування) земельних ділянок фізичній особі для ведення фермерського господарства, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки. Підставою позову було те, що вказаній фізичній особі вже надавались земельні ділянки в користування для ведення фермерського господарства, а тому повторне їх надання в такому ж порядку не відповідає вимогам закону, так як повинно здійснюватися у загальному порядку на конкурентних засадах.

У справі, що розглядається, предметом позову є вимоги Прокурора про зобов`язання повернути земельні ділянки з підстав їх незаконного вибуття з комунальної власності. При цьому користувачем земельних ділянок, є фізична особа (Відповідач 1). При цьому Відповідач 1 фермерську діяльність на спірних земельних ділянках не здійснював та передав їх в оренду Відповідачу 2.

Зважаючи на все вищевстановлене, оскільки на час звернення із цим даним позовом належним відповідачем є фізична особа за якою зареєстровано речове право оренди на спірні земельні ділянки, а не фермерське господарство, колегія суддів виснує, що такий спір за своїм суб`єктним складом та характером спірних правовідносин (нездійснення на земельній ділянці господарської діяльності її орендарем) підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичної особи (користувача земельної ділянки (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2025 року в справі № 918/442/24).

Частиною 1 статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є "правова передбачуваність" та "правова визначеність". Принцип "правової визначеності" вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності як самих правових норм, так і того, як ці норми мають будуть застосовано судами у подібних правовідносинах.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того саме така діяльність суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед Законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Окрім того, відповідно до правового висновку викладеного у пункті 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року в справі № 918/119/21 (предмет позову розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення в її орендаря) висновком щодо необхідності чіткого розмежування позовів власника про витребування майна з володіння іншої особи і про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а саме про те, що власник, який передав земельну ділянку в оренду, не втрачає володіння нею, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не з`являються відомості про державну реєстрацію права власності на цю ділянку за іншим суб`єктом. Державна реєстрація права оренди нерухомості, а тим більше надання її власником у користування (найм) без такої реєстрації чи самовільне зайняття відповідного майна не змінює його володільця. Ним залишається той, за ким зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості. Державна реєстрація права оренди такого об`єкта, надання його в користування без вчинення відповідної реєстраційної дії чи зайняття без дозволу власника зумовлюють появу опосередкованого володіння та відповідного тимчасового володільця (орендаря, наймача, користувача), що не виводить власника з безпосереднього володіння цим майном.

Окрім того, апеляційний господарський суд звертає увагу і на те, що у пунктах 8.5 8.7, 9.5 і 11.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18 (за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Харківській області від 4 травня 2016 року № 3620-СГ "Про передачу земельної ділянки в оренду"; зобов`язання фізичної особи ОСОБА_2 повернути державі земельну ділянку), яка розглядалася в порядку цивільного судочинства, викладено такі правові висновки:

1) для реалізації права на приватизацію землі, визначеного статтею 32 Земельного кодексу України та статтею 13 Закону України "Про фермерське господарство", фізична особа майбутній засновник фермерського господарства повинен попередньо отримати земельну ділянку в користування для створення фермерського господарства. Якщо особа увійшла до складу членів фермерського господарства після його створення, тобто не отримавши для такого створення земельної ділянки, то вона не має права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні цього фермерського господарства. Для отримання земельної ділянки у власність вона має звертатися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в загальному порядку, визначеному статтями 116, 118 ЗК України. Земельна ділянка, що перебуває у користуванні фермерського господарства, може бути передана у власність фізичній особі члену цього господарства, лише після припинення прав останнього на таку ділянку;

2) член фермерського господарства, який отримав земельну ділянку у користування для створення фермерського господарства і раніше не набув права на земельну частку (пай), може цю (отриману ним) земельну ділянку приватизувати у розмірі земельної частки (паю). Якщо ж член фермерського господарства не отримував у користування земельну ділянку для його створення, а лише увійшов до складу членів цього господарства, він має право отримати у власність земельну ділянку у передбаченому законом розмірі, проте в загальному порядку, зокрема із земель, які не перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства;

3) у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

В силу дії статті 32 Земельного кодексу України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Здійснивши аналіз вказаних вище норм процесуального права статті 20 Господарського процесуального кодексу України, статті 19 Цивільно процесуального кодексу України, оскільки на час звернення з цим позовом належним відповідачем є фізична особа ( ОСОБА_1 ), за якою зареєстровано речове право оренди на спірну земельну ділянку, а не фермерське господарство (для ведення якого й отримувалися спірні земельні ділянки), колегія суддів дійшла висновку, що такий спір за своїм суб`єктним складом сторін та характером спірних правовідносин (не здійснення не земельній ділянці господарської діяльності її орендарем) підлягає розгляду саме за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки саме фізичної особи (орендаря земельної ділянки) і вирішення спору стосується його права користування, а не господарської діяльності на спірній ділянці.

Приходячи до відповідного висновку апеляційний господарський суд враховує висновки наведені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 2 грудня 2025 року по справі №906/13/25 та від 13 лютого 2025 року по справі №918/132/24.

З огляду на вищевстановлене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В той же час відповідно до статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 278 Господарського процесуального кодексу України, порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного рішення Господарського суду Вінницької області від 2 грудня 2025 року в справі № 902/601/24 підлягає скасуванню, а провадження у справі № 902/601/24 -закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Відповідача 1.

Крім того колегія суду констатує, що частиною 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, керуючись частиною 2 статтею 231 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що розгляд цієї справи має відбуватися за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 231, 269, 270, 273, 275-279 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 2 грудня 2025 року в справі № 902/601/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 2 грудня 2025 року в справі № 902/601/24 - скасувати.

3. Провадження у справі №902/601/24 закрити.

4. Роз`яснити Керівнику Жмеринської окружної прокуратури в особі Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, що розгляд цієї справи віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Північно-західного апеляційного господарського із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено 10 березня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.