ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/228/26)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів № 86 від 08.08.2022 року в сумі 113 980,00 грн - основного боргу, 28 729,98 грн - пені, 38 468,23 грн -інфляційних нарахувань

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

5 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Лівайн Торг про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів № 86 від 08.08.2022 року в сумі 113 980,00 грн - основного боргу, 28 729,98 грн - пені, 38 468,23 грн -інфляційних нарахувань.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/228/26) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 22.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 22.01.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 22.01.2026 була отримана відповідачем 22.01.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 17.03.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 17.03.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.08.2022 між 5 Державним пожежно-рятувальним заоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (далі - 5 ДПРЗ, Позивач, Покупець, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Лівайн Торг (далі -ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ», Відповідач, Постачальник, Учасник) був укладений Договір № 86 про закупівлю товарів (далі -Договір).

Згідно з п.1.1 Договору Постачальник зобовязується у 2022 році поставити Замовникові товари, зазначені в Спеціфікації, а Замовник прийняти і оплатити такі товари.

Найменування Товару: код ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти (Бензин А-95, дизельне паливо) (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору загальна сума Договору: 1 184 850 грн 00 коп (один мільйон вісімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), без ПДВ.

Строк поставки товару: до 20.08.2022 року (п. 5.1 в редакції Додаткової угоди № 1).

Місце поставки товару: доставка талонів на пальне за адресами: 30400, Хмельницька обл., м. Шепетівка, вул. Митрополита Шептицького, 53; відпуск пального - за місцем знаходження автозаправних станцій Учасника. Товар вважається переданим на безоплатне зберігання Замовником Учаснику з дати підписання Сторонами відповідної видаткової накладної (п. 5.2 Договору).

Товар повертається (видається) Замовнику зі зберігання лише на підставі та в обмін на талони на пальне (скретч-картки), виданих Учасником Замовнику на умовах, передбачених п. 5.3. Договору. Талони на пальне є товарно-розпорядчим документом на Товар, на підставі якого здійснюється видача (повернення) Товару за місцем його зберігання (АЗС). Талони на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом. Для отримання Товару зі зберігання (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред`являє оператору АЗС талони на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талонів на пальне, і, на підставі цього, здійснює фактичну передачу (видачу) Товару відповідної марки та кількості. При видачі Товару, талони на пальне залишаються у оператора, що є підтвердженням факту отримання Замовником Товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості (п.5.4 Договору).

З метою належного виконання своїх зобов`язань щодо фактичної передачі (видачі) Товару Замовнику зі зберігання, Учасник має право залучати необхідну кількість третіх осіб - підприємств, які мають відповідні права на експлуатацію АЗС (необхідних площ АЗС) і на виконання договірних відносин з Учасником, забезпечують фактичну передачу (видачу) Товару Замовнику при пред`явленні останнім талонів на пальне (надалі - Користувач (і) АЗС). Товари, отримані Замовником від Користувача АЗС, що підтверджується чеком касового апарату (РРО), вважаються повернутими зі зберігання Учасником Замовнику згідно умов цього Договору (п. 5.5).

На виконання умов Договору № 86 від 08.08.2022, Постачальник передав Покупцю талони (скретч-картки) на Товар: по Видатковій накладній №0152/0005346 від 08.08.2022 року: на Бензин А-95 - 7200 л, на Дизпаливо Еnergy - 15275 л, на загальну суму Товару 1184850,00 грн.

Покупець Товар оплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 453 від 09.08.2022 року.

Однак, Покупець не отримав усього обсягу Товару, а саме: Дизпаливо Еnergy 995 л, ціна за одиницю з ПДВ - 54,00 грн, сума з ПДВ-53730,00 грн, Бензин А-95, 1205 л, ціна за одиницю з ПДВ - 50,00 грн, сума з ПДВ - 60250,00 грн.

Отже, товару Покупцем не отримано на суму 113 980,00 грн.

Тобто, Постачальник не в повному обсязі виконав умови Договору № 86, а саме не поставив Покупцю Товар на загальну суму 113 980,00 грн.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення грошових коштів не надав.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем умов договору, Позивачем відповідно до п.7.2 Розділу VII. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ сторін та 625 Цивільного кодексу України, нараховано фінансові санкції, а саме:

- Інфляційні збитки у сумі 38 468,23 грн;

- пеню у сумі 28 729,98 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача виникла на підставі договору про закупівлю товарів №86 від 08.08.2022.

Згідно п.3.1 Ціна цього Договору становить 1 184 850 грн 00 коп (один мільйон вісімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), без ПДВ.

Товар повертається (видається) Замовнику зі зберігання лише на підставі та в обмін на талони на пальне (скретч-картки), виданих Учасником Замовнику на умовах, передбачених п. 5.3. Договору. Талони на пальне є товарно-розпорядчим документом на Товар, на підставі якого здійснюється видача (повернення) Товару за місцем його зберігання (АЗС). Талони на пальне не є розрахунковим чи платіжним засобом. Для отримання Товару зі зберігання (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред`являє оператору АЗС талони на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талонів на пальне, і, на підставі цього, здійснює фактичну передачу (видачу) Товару відповідної марки та кількості. При видачі Товару, талони на пальне залишаються у оператора, що є підтвердженням факту отримання Замовником Товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості (п.5.4 Договору).

Позивач у позовній заяві стверджує, що на виконання умов Договору, Постачальник передав Покупцю талони (скретч-картки) на Товар: по Видатковій накладній №0152/0005346 від 08.08.2022 року: на Бензин А-95 - 7200 л, на Дизпаливо Еnergy - 15275 л, на загальну суму Товару 1 184 850,00 грн.

Залишок суми, оплаченої 5 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області за договором, на яку не отримано товар за твердженням Позивача складає 113 980,00 грн.

Натомість до матеріалів справи Позивачем не надано копій залишку скретч-карток для підтвердження суми заборгованості, а тому у суду відсутня можливість встановити суму недопоставленого Позивачу товару за договором про закупівлю товарів №86 від 08.08.2022.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України "Про аграрні ноти". Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В процесі розгляду справи № 904/6870/25 (904/228/26) судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам позивача, а тому з урахуванням наведеного, господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з заявою з кредиторськими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІВАЙН ТОРГ та документальними доказами які підтверджують заборгованість відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог 5 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (30000, Хмельницька область, Шепетівський район, місто Славута, вулиця Миру, будинок 15, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, ) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів № 86 від 08.08.2022 року в сумі 113 980,00 грн - основного боргу, 28 729,98 грн - пені, 38 468,23 грн -інфляційних нарахувань.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 17.03.2026.

Суддя А.Є. Соловйова