УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

м. Київ

12.03.2026Справа № 910/1923/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши матеріали заяви фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни про забезпечення позову у справі № 910/1923/26

за позовом Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни

до Фізичної особи-підприємця Свєчкарьова Дмитра Андрійовича

про стягнення 8 550 євро,

без виклику представників учасників процесу,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємця Карнаух Ніна Анатоліївна (далі за текстом ФОП Карнаух Н.А., Позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Свєчкарьова Дмитра Андрійовича (далі за текстом ФОП Свєчкарьов Д.А, Відповідач), в якому Позивач просить суд (у урахуванням поданих уточнень):

- розірвати договір купівлі-продажу № КП25120501 від 05.12.2025, укладений між ФОП Свєчкарьовим Д.А. та ФОП Карнаух Н.А.;

- розірвати договір № НП25120501 від 05.12.2025 про надання послуг;

- cтягнути з ФОП Свєчкарьова Д.А. на користь ФОП Карнаух Н.А. 7 500 євро за Договором № КП25120501 від 05.12.2025; 1 050 євро за договором № НП25120501 від 05.12.2025; 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України від суми 8 550 євро, починаючи з 05.02.2026 та до дня фактичного виконання рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 позовну заяву ФОП Карнаух Н.А. залишено без руху, Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання уточненого позову із врахуванням визначених даною ухвалою недоліків.

02.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

05.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заяв Позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни про забезпечення позову у справі № 910/1923/26 відмовлено.

10.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про забезпечення позову.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАЯВИ ТА ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

У поданій заяві про забезпечення позову Позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать Фізичній особі-підприємцю Свєчкарьову Дмитру Андрійовичу які знаходяться або можуть знаходитися на рахунках у банківських та інших фінансових установах України, у межах суми позову - 436 258 грн (еквівалент 8 550 євро), які сплачено Позивачем на користь Відповідача в межах виконання договору купівлі-продажу обладнання № КП25120501 від 05.12.2025 та договору про надання послуг № НП25120501 від 05.12.2025.

Позивач зазначає, що у зв`язку з істотним порушенням вимог щодо якості поставленого йому товару ним реалізовано право на односторонню відмову від договорів відповідно до статті 678 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) та направлено Відповідачу письмову вимогу про повернення сплачених коштів.

Строк добровільного виконання вимоги сплив 04.02.2026, однак Відповідач грошові кошти не повернув, прострочив виконання грошового зобов`язання, в силу чого грошові кошти утримуються Відповідачем без належних правових підстав, що згідно статті 1212 ЦК України зобов`язує його повернути їх Позивачу.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення, Позивач посилається на наступні обставини:

- Відповідачем в добровільному порядку не повернуто кошти в розмірі 8 500 євро;

- модель організації господарської діяльності Відповідача передбачає залучення декількох осіб, що об`єктивно ускладнює ідентифікацію активів та руху грошових коштів;

- Позивачу не відомо про наявність у Відповідача нерухомого майна або інших капітальних активів, за рахунок якого може бути забезпечене виконання можливого рішення суду.

В силу викладеного, на переконання Позивача, накладення арешту на суму 436 258 грн є цілком співмірним із ціною позову та є таким заходом, що не зупиняє роботу персоналу Відповідача та не перешкоджає торгівлі понад суму боргу, але гарантує реальне виконання майбутнього судового рішення.

МОТИВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 звертала увагу на те, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 ГПК України).

Суд зазначає, що існування судової практики в частині доказування очевидних речей не нівелює обов`язок заявника довести наявність обставин, на які він посилається та не звільняє його від подання належних та достатніх доказів із належним нормативно-правовим обґрунтуванням.

За сукупністю зазначеного та встановленого, судом наразі не вбачається існування виняткових обставин у спірних правовідносинах та наявність підстав для накладення арешту на кошти Відповідача в межах суми стягнення оскільки припущення Позивача, що кошті (майно), які є у Відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути та / або зменшитись за кількістю не є достатньо обґрунтовані.

Суд зазначає, що із поданої заяви не вбачається несумлінності дій Відповідача, а лише вбачається спір між сторонами в частині заявленої суми заборгованості, несплата якої в досудовому порядку не свідчить про вчинення Відповідачем в майбутньому умисних дій щодо уникнення виконання рішення (у випадку задоволення позову).

При цьому, судом враховано правову природу коштів, які Позивач просить суд стягнути за наслідком одностороннього розірвання договорів, що може бути вчинено виключно за наявності такого права у сторін в укладеному договорі згідно положень статті 651 ЦК України, що наразі судом не може встановлюватися оскільки спір по суті не розглядається.

В даному випадку, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суду фактично треба презюмувати правомірність та законність дій Позивача на стадії підготовчого провадження без дослідження правової позиції Відповідача та наявних у справі доказів, що є недопустимим.

Суд звертає увагу Позивача, що забезпечення позову вживається судом у випадку коли існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання майбутнього рішення (у випадку задоволення позову), а не у випадку лише наявності бажання заявника.

Відповідно до частини 1 та 6 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ЗАЯВИ

Підсумовуючи викладене, дотримуючись принципу змагальності, рівності та верховенства права, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову та недоведення Позивачем існування достатньо обґрунтованих припущень, що невжиття забезпечувальних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Керуючись статтями 136-139, 140, 234 та 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набрала законної сили 12.03.2026 та може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту її підписання до Північного апеляційного господарського суду.

Дата підписання повного тексту ухвали: 12.03.2026

Суддя Антон ПУКАС