Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши
заяву Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ»
про відшкодування судових витрат
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»
про стягнення 10 948 840,20 грн,
без повідомлення (виклику) представників сторін
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про стягнення 10 948 840,20 грн страхового відшкодування.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. Федорова Івана, 32, літ. А, м. Київ, 03038; ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ» (проспект Перемоги, буд. 147-А, м. Суми, 40025; ідентифікаційний код 14022407) суму страхового відшкодування у розмірі 10 948 840,20 грн та судовий збір у розмірі 131 386,10 грн.

16.02.2026 до суду від позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат, у якій останній просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на свою користь 440 651,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2026 заяву Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ» про відшкодування судових витрат прийнято до розгляду та постановлено її розгляд здійснювати без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано відповідачу надати до суду заперечення на заяву позивача про відшкодування судових витрат або клопотання про зменшення розміру таких витрат - протягом 5 днів з моменту отримання даної ухвали.

23.02.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву про стягнення судових витрат.

Розглянувши заяву позивача про відшкодування судових витрат, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подав до суду заперечення щодо заяви позивача про відшкодування судових витрат, вказуючи про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є надмірним та не співмірним зі складністю справи. Так, відповідач вказував, що заявлена позивачем до відшкодування сума судових витрат є нижчою за суму, визначену у попередньому розрахунку, а надані докази не підтверджують розміру витрат позивача у заявленому обсязі. Відтак, відповідач просив відмовити у задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу або зменшити розмір таких витрат до 10 000,00 грн.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно з яким у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 440 651,00 грн в матеріали справи надано: договір № 11/08/25-1 про надання правничої допомоги від 11.08.2025 (долучено до позовної заяви); додаткову угоду №1 від 01.12.2025 до договору № 11/08/25-1 про надання правничої допомоги від 11.08.2025; рахунки на оплату № 15 від 01.12.2025, № 16 від 01.12.2025, № 17 від 01.12.2025, № 18 від 01.12.2025; акт надання послуг від 12.02.2026 № 2; детальний опис виконаної роботи (послуг) виконаних (наданих) адвокатом Фукс А.В. під час супроводження справи № 910/11659/25 в суді першої інстанції; платіжна інструкція від 30.12.2025 № 22565 (долучено до заяви про відшкодування судових витрат).

Так, статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Так, представництво інтересів позивача при розгляді даної справи в Господарському суді міста Києва здійснювалось адвокатом Фукс Анною Василівною на підставі ордеру серії АІ № 1981217 від 21.08.2025, виданого Адвокатським бюро «Анни Фукс» відповідно до договору про надання правничої допомоги від 11.08.2025 № 11/08/25-1.

Як встановлено судом, 11.08.2025 між Адвокатським бюро «Анни Фукс» (надалі - Бюро) та Приватним акціонерним товариством «ТЕХНОЛОГІЯ» (надалі також - клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги № 11/08/25-1 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Бюро зобов`язалось надавати клієнту правничу допомогу, пов`язаною з підготовкою документів та представництвом інтересів клієнта в усіх органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, зокрема, в Господарському суді міста Києва, у справі за позовом до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» про стягнення суми страхового відшкодування по договору добровільного страхування майна від 24.06.2024 № 12-1411-24-00018 (надалі - правнича допомога), а клієнт зобов`язався приймати та оплачувати надану правничу допомогу на умовах, визначених цим Договором.

При виконанні кожного етапу правничої допомоги (розгляд справи у відповідній судовій інстанції) сторони складають Акт прийому-передачі фактично наданої правничої допомоги (п. 1.4. Договору).

Загальна сума договору складається шляхом сумування вартості всіх наданих послуг, відображених в Актах приймання-передачі послуг (п. 2.3. Договору).

Приймання-передача фактично наданої правничої допомоги оформлюється Актами приймання-передачі наданих послуг (п. 5.1. Договору).

Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору, на виконання п. 2.1. Договору сторони погодили вартість послуг Бюро за супровід справи № 910/11659/25 за позовом клієнта до ПАТ «Страхова компанія «УСГ» про стягнення суми страхового відшкодування та узгодили порядок оплати послуг Бюро.

Зокрема, сторони Договору погодили, що вартість правничої допомоги буде розраховуватись на основі прогнозованої кількості годин роботи Бюро по кожній судовій інстанції та погодинної ставки на рівні еквіваленту 175 Євро, визначеної у гривні по офіційному курсу НБУ. Для оплати вартості правничої допомоги, Бюро, як правило, буде виставляти клієнту рахунки на оплату вартості правничої допомоги щомісячно, виходячи із фактично витраченого часу та погодженого еквіваленту погодинної ставки в Євро по офіційному курсу НБУ на дату виставлення рахунку.

В п. 1.2. Додаткової угоди № 1 до Договору визначено, що вартість правничої допомоги по веденню справи та представництву інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва не буде перевищувати 440 651,00 грн. Протягом 1-го дня після винесення рішення Господарським судом міста Києва Бюро складає Акт приймання-передачі наданих послуг та передає його клієнту для підписання.

На виконання Договору та Додаткової угоди № 1 до Договору, 12.02.2026 позивач та Бюро підписали акт надання послуг № 2, яким зафіксували надання Бюро правничої допомоги на суму 440 651,00 грн. На вказану суму коштів Бюро було виставлено відповідні рахунки на оплату.

Водночас, як встановлено судом, вказана сума витрат на правничу допомогу є значно меншою, ніж та, що вказувалась позивачем у позовній заяві як попередня (орієнтовна).

Так, у попередньому (орієнтовному) розрахунку сум судових витрат позивач зазначав, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 300 000,00 грн, тоді як за заявою від 16.02.2026 фактично заявлено майже в 3 рази менше.

Приписами ч. 7 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

З аналізу вказаних положень ст. 129 ГПК України вбачається, що заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку сума судових витрат до відшкодування має декларативний характер та в разі заявлення до відшкодування, суми, яка істотно перевищує суму (або є неспівмірно нижчою) заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити у відшкодуванні таких витрат, якщо сторона не доведе поважні причини перевищення (зменшення).

Тобто, суд презюмує правомірність заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, а необґрунтована зміна розміру (збільшення/зменшення) такої суми та недобросовісна поведінка сторони може мати наслідком відмову у відшкодуванні таких витрат.

Заявлений в попередньому (орієнтовному) розрахунку розмір суми судових витрат не повинен бути свого роду маніпуляцією та будь-яким чином впливати на дії іншої сторони (зокрема у випадку коли однією стороною навмисно завищується орієнтовний розмір судових витрат для того щоб інша сторона не була зацікавлена в подальшому розгляді справи).

Відшкодування витрат учасника справи на правову допомогу не є інститутом покарання чи вжиття будь-яких заходів впливу на учасника cправи, оскільки дійсною метою відшкодування судових витрат є компенсація витрат, понесених у зв`язку з розглядом певної справи, які в свою чергу мають відповідати таким критеріям визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Суд, вивчивши подані позивачем документи до підтвердження своїх вимог щодо покладення на відповідача понесених витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що у даному випадку відсутні підстави для присудження до стягнення з відповідача усієї заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу.

Так, судом із наданого позивачем детального опису виконаної роботи (послуг) адвокатом Фукс А.В. встановлено, що значну кількість часу адвокатом було витрачено на аналіз відповідних матеріалів, поданих іншою стороною процесуальних документів та ухвал суду, за які, відповідно, нараховано кошти за правничу допомогу. Однак, суд зазначає, що виокремлення юридичних послуг у вигляді аналізу певних матеріалів та процесуальних документів, як самостійного виду адвокатських послуг, є необґрунтованим, оскільки така дія як «аналіз» охоплюється підготовкою конкретного процесуального документа та не може оплачуватись окремо. Відповідачем у запереченнях слушно зазначено, що сам по собі «аналіз» документів є внутрішньою підготовчою роботою адвоката, яка: не має самостійного процесуального результату, не породжує окремого юридичного наслідку та не є самостійною процесуальною дією.

Відтак, суд зазначає, що визначені у детальному описі позивачем роботи такі як «аналіз» не підлягають включенню до витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, наданий акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному у них розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у справі № 910/7032/17).

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обґрунтованість поданих адвокатом позивача до суду документів, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суми 100 000,00 грн.

Таким чином, у решті заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє, що відповідає висновку, викладеному у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 236 - 242, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ» про відшкодування судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (вул. Федорова Івана, 32, літ. А, м. Київ, 03038; ідентифікаційний код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «ТЕХНОЛОГІЯ» (проспект Перемоги, буд. 147-А, м. Суми, 40025; ідентифікаційний код 14022407) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100 000,00 грн.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення підписано: 03.03.2026.

Суддя Т. Ю. Трофименко