У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

19 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/131/26

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Чернігівського обласного управління АТ Ощадбанк,

, проспект Миру, 19, м. Чернігів, 14037

Відповідач-1: ОСОБА_1 ,

код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач-2: ОСОБА_2 ,

код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2

Відповідач-3: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернопрайм»,

, вул. Любомира Боднарука, буд. 43, кв. 1, м. Чернігів, 14038

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Цензур»,

, вул. В. Тарновського, буд. 16, офіс 302, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 243 654,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопрайм», у якому просить суд стягнути з кожного з них кошти в сумі 243 654,67 грн, з яких 154 064,10 грн заборгованість за основним боргом (кредитом), 89 590,57 грн проценти за користування кредитом.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує на порушення відповідачами умов договорів поруки №1, 2, 3 від 17.06.2021 щодо повернення основного боргу та сплати відсотків за кредитним договором № 67 від 17.06.2021, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цензур», на забезпечення якого були укладені ці договори поруки.

Ухвалою суду від 23.02.2026 відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Цензур»; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи відзиву на позов.

Копію ухвали суду від 23.02.2026 відповідач-1 отримав 24.02.2026, а відповідачі-2, -3 23.02.2026, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення та довідками про доставку електронного листа в Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІКС.

Отже, останнім днем для подання відповідачем-1 відзиву є 11.03.2026, а відповідачами-2, -3 - 10.03.2026.

27.02.2026 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду два ідентичних клопотання про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, які отримані судом 02.03.2026.

Ухвалою суду від 03.03.2026 повернуто клопотання позивача про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

04.03.2026 відповідачі направили до суду спільний відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

Водночас у прохальній частині відзиву відповідачі, серед іншого, просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а у разі невизнання підстав для повної відмови визнати договір поруки припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України (п. 2.1); у разі відмови у застосуванні ст. 559 ЦК України розірвати договір поруки на підставі ст. 652 ЦК України у зв`язку з істотною зміною обставин (п. 2.2).

Хоча і подана відповідачами зава по суті названа ними «відзив», проте п. 2.1 та п. 2.2 його прохальної частини фактично містять в собі зустрічні позовні вимоги, а тому в цій частині відзив за своєю суттю є зустрічною позовною заявою.

В обґрунтування зустрічної позовної вимоги в частині припинення договору поруки відповідачі зазначають, що кредитний договір був укладений та виконувався в межах державної програми підтримки суб`єктів господарювання «Доступні кредити 5-7-9%», участь кредиту у якій надалі була припинена, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів. Проте поручителі письмової згоди на зміну механізму формування процентної ставки та на збільшення обсягу своєї відповідальності не надавали, що є підставою для припинення поруки.

Зустрічні позовні вимоги в частині розірвання договору поруки обґрунтовані істотною зміною обставин, а саме військовою агресією рф проти України, перебування території Корюківською громади спочатку в окупації, а на теперішній час в зоні активних бойових дій, що призвело до втрати товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Зернопрайм», засновниками якого є відповідачі-1, -2, та до погіршення фінансового стану підприємства.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Частиною 4 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

Процесуальне законодавство встановлює вимоги до змісту позовної заяви. Від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи. Законодавство не вимагає матеріально-правового обґрунтування вимог, однак обґрунтування позову не правовими фактами може негативно вплинути на наслідки вирішення вимоги по суті.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) є предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову). Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Іншими словами зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.

Відповідачі просять визнати договір поруки припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України, а у разі відмови у застосуванні ст. 559 ЦК України розірвати договір поруки на підставі ст. 652 ЦК України у зв`язку з істотною зміною обставин.

Отже, прохальна частина зустрічної позовної заяви містить альтернативні способи захисту порушеного права.

Згідно зі ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.

Разом з тим, формулювання прохальної частини зустрічного позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі від 22.02.2024 у справі №990/150/23.

Таким чином, позивачам за зустрічним необхідно визначити конкретний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, позивачі за зустрічним позовом не зазначили який саме договір поруки (номер, дата) вони просять визнати припиненим або розірвати, з огляду на те, що матеріали справи містять три таких договори.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви справляється судовий збір.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому частиною 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3328,00 грн.

Враховуючи те, що із зустрічним позовом звернулись одразу три позивачі кожен із них повинен сплатити судовий збір за подання позовної вимоги (позовних вимог) немайнового характеру у розмірі 3328,00 грн за кожну із них.

Проте доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі до зустрічного позову не додано.

Частиною 5 ст. 180 ГПК України передбачено, що до зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною четвертою цієї статті, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

У справах «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany», «Kreuz v. Poland», «Пелевін проти України», «Наталя Михайленко проти України» та інших Європейський суду з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. згадане вище рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини», п. 59; рішення у справі «Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства» (T.P. and K.M. v. The United Kingdom) [GC], № 28945/95, п. 98, ECHR 2001; а також у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (Z. And Others v. The United Kingdom) [GC], № 29392/95, п. 93, ECHR 2001). Якщо дане обмеження відповідає таким принципам, то воно не становить порушення статті 6.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зустрічну позовну заяву залишити без руху та надати позивачам за зустрічним позовом строк для усунення зазначених недоліків.

Крім того, у відзиві на позов відповідачі просять зобов`язати позивача здійснити перерахунок та надати суду деталізований розрахунок заборгованості з урахуванням: обмежень законодавства воєнного стану; наслідків відкриття провадження у справі про банкрутство; спливу позовної давності; принципів добросовісності та розумності (ст. 3, 13 ЦК України); фактичної позиції позивача щодо можливості застосування зниженої процентної ставки (8%) відповідно до листування сторін.

Також до відзиву додано клопотання відповідачів, у якому вони просять зобов`язати позивача надати деталізований помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором №67 від 17.06.2021 та окремо зазначити у розрахунку: суму основного боргу; проценти; підвищені проценти (за наявності); пеню; штрафи; періоди та підстави їх нарахування; застосовану процентну ставка по кожному періоду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

До позовної заяви позивач додав розрахунок спірної заборгованості, у якому зазначено дати та суми чергових платежів по кредиту, які підлягали сплаті згідно з графіком погашення; дати та суми погашеного кредиту; залишок заборгованості за кредитом; дати та суми нарахованих процентів за користування кредитом; дати та суми погашених процентів; залишок заборгованості за процентами. При цьому з наданого розрахунку вбачається, що пеня та штраф не нараховувались.

ГПК не встановлює формалізовані вимоги до розрахунку, а питання його обґрунтованості є оціночним, вирішується судами при вирішення спору по суті залежно від конкретних обставин справи. Це правило має застосовуватися з певним ступенем гнучкості та без надмірного формалізму, оскільки згідно з практикою Європейського суду з прав людини суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) суттєво обмежує право особи на звернення до суду, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України"), не сприяє реальному вирішенню спору та суперечить завданням господарського судочинства, яке відповідно до частини другої статті 2 ГПК України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд наголошує, що обґрунтування розрахунку не є тотожнім (1) перевірці правильності нарахування, заявлених до стягнення позивачем вимог, у розрізі застосування норм матеріального права (зокрема, статей 530, 549, 625 ЦК України, статей 230-232 Господарського кодексу України тощо) та (2) математичному обрахуванню, що здійснюється за даними, які були предметом дослідження та оцінки, ураховуючи доводи та заперечення учасників справи, поданими/заявленими у відповідності до вимог ГПК України.

При цьому відповідач у разі незгоди з наведеним позивачем розрахунком спірної заборгованості не позбавлений права надати власний контррозрахунок.

За наведених обставин суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідачів про зобов`язання позивача надати деталізовані розрахунки заборгованості.

Окрім того, до відзиву додано клопотання відповідачів, у якому вони просять витребувати у позивача документи, що підтверджують: включення кредитного договору №67 від 17.06.2021 до державної програми « 5-7-9%»; підставу та дату припинення участі кредиту у програмі (за наявності); розрахунок компенсації процентної ставки; розрахунок фактичної процентної ставки по періодах.

У поданому клопотання відповідачі зазначають, що кредитний договір укладався в межах державної програми підтримки суб`єктів підприємництва « 5-7-9%», що передбачає компенсацію процентної ставки за рахунок держави, та про ненадання відповідних доказів позивачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Водночас відповідачі у поданому ними клопотанні не навели конкретних обставин включення спірного кредиту до державної програми « 5-7-9%» та в порушення ч. 2 ст. 81 ГПК України не зазначили заходів, яких вони вжили для отримання цих доказів самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенню клопотання відповідачів про витребування у позивача доказів щодо участі спірного кредиту у державній програмі « 5-7-9%».

Керуючись ст. 81, 162, 164, 174, 180, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Зустрічну позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачам за зустрічним позовом триденний строк з дня отримання ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, шляхом подання до суду та відповідачу за зустрічним позовом, у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, заяви про усунення недоліків позовної заяви, яка повинна містити:

- конкретний, а не альтернативний, спосіб захисту порушеного права та предмет позову із зазначенням реквізитів договору (ів) поруки, який (які) позивачі за зустрічним позовом просять визнати припиненим (ими) або розірвати, з огляду на обраний ним спосіб захисту.

До заяви мають бути додані докази сплати судового збору кожним із позивачем за зустрічним позовом у порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір», з урахуванням кількості заявлених позовних вимог.

Докази направлення відповідачу за зустрічним позовом вказаних документів надати суду у встановлений судом триденний строк.

3. Роз`яснити позивачам за зустрічним позовом, що відповідно до ч. 4, 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

4. Попередити позивачів за зустрічним позовом про те, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, у тому числі щодо неподання або несвоєчасного подання своїх доводів та доказів на їх підтвердження.

5. Відмовити у задоволенні клопотання відповідачів про зобов`язання позивача надати деталізовані розрахунки заборгованості та про витребування доказів щодо участі спірного кредиту у державній програмі « 5-7-9%».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун