ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 лютого 2026 року Справа № 903/427/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління освіти Нововолинської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 291 218 грн.

Представники сторін:

прокурор: Шарунович Євгеній Віталійович;

від позивача: не прибули;

від відповідача: Мірчук Валерій Володимирович.

Встановив: Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Управління освіти Нововолинської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут, в якому просить:

- визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 15.08.2022, № 2 від 12.09.2022 та №3 від 07.10.2022 укладені до Договору про постачання електричної енергії від 07.02.2022 № 23-22/302;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут на користь Управління освіти Нововолинської міської ради кошти в сумі 291 218 гривень.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що спірні додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії від 07.02.2022 № 23-22/302 укладені з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України Про публічні закупівлі, безпідставно змінено істотні умови договору та не дотримано процедуру їх укладення, кожного разу при укладенні спірних угод сторонами належним чином не обґрунтовано коливання ціни на електроенергію на ринку після укладення первісного договору або первісної додаткової угоди, тому на підставі ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України просить визнати їх недійсними.

Крім того, зазначає, що збільшення сторонами вартості одиниці предмету закупівлі за відсутності визначених законом умов, призвело до безпідставного витрачання коштів, які підлягають поверненню в сумі 291 218 грн.

Ухвалою суду від 18.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.05.2025.

Ухвалою суду від 12.05.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 17.07.2025. Відкладено підготовче засідання на 30.06.2025.

Ухвалою суду від 30.06.2025 відкладено підготовче засідання на 16.07.2025.

Ухвалою суду від 16 липня 2025 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.

Суд встановив, що Великою Палато Верховного Суду 21.11.2025 у справі №920/19/24 прийнято постанову, повний текст якої оприлюднено 15.12.2025 на вебсайті Єдиний державний реєстр судових рішень (reyestr.court.gov.ua), відтак відпали обставини, які обумовлювали зупинення справи № 903/427/25.

Ухвалою суду від 30.12.2025 провадження у справі №903/427/25 поновлено, підготовче засідання призначено на 21.01.2026.

Ухвалою суду від 21.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2025.

Ухвалою суду від 11.02.2025 відкладено розгляд справи на 25.02.2026.

Представник позивача не прибув у дане судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 16.02.2026.

Присутній у судовому засіданні прокурор підтримав доводи, наведені у підготовчому засіданні з посиланням на докази, долучені до справи та просить задоволити позов в повному об`ємі.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд відмовити в позові з підстав викладених у відзиві.

Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає судову справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст. 3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997р., дана Конвенція та Протоколи до неї №№2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивачів не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Щодо підстав здійснення прокуратурою представницьких функцій у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

З системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Отже, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43.) зазначено, що сам факт не звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовниками є суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що бюджет місцевого самоврядування (місцевий бюджет) - це план утворення і використання фінансових ресурсів, необхідних для забезпечення функцій та повноважень місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною 1 ст. 1, ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчі органи рад органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно ст. 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради та їх виконавчі органи самостійно розпоряджаються коштами відповідних місцевих бюджетів, визначають напрями їх використання. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі №904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Порушення чинного законодавства України, що стосуються коштів місцевого бюджету, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає істотної шкоди інтересам держави всупереч ст. 7 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування.

Окрім того, неналежне та нераціональне, з порушенням Закону використання бюджетних коштів, є порушенням інтересів держави щодо забезпечення фінансової підтримки місцевого самоврядування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (п. 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради було стороною спірних правочинів, розпорядником бюджетних коштів та здійснювало процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно з законодавством України і мало право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Рішенням Нововолинської міської ради від 15.02.2023 № 19/33 «Про зміну назви управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області та затвердження Положення про управління освіти Нововолинської міської ради Волинської області» змінено найменування юридичної особи з «Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області» на «Управління освіти Нововолинської міської ради Волинської області».

Згідно з Положенням про Управління освіти Нововолинської міської ради затвердженого рішенням Нововолинської міської ради від 24.12.2024 № 41/28, Управління є виконавчим органом Нововолинської міської ради та правонаступником Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради.

Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та бланк встановленого зразка. (п. 1.1., 1.5., 1.19. Положення).

До того ж Управління органiзовує фiнансове та матерiально-технiчне забезпечення закладiв дошкiльної, позашкiльної освiти та ocвітніх установ Нововолинської мicької територiальної громали (проведення публiчних закупiвель); здiйснює управлiння бюджетними коштами, що видiленi на утримання галузi «Освіта», забезпечуючи ефективне, результативне i цiльове їх використання (п.п. 4.4.4., 4.4.12 Положення).

Згідно із договором про постачання електричної енергії договору від 07.02.2022 № 23-22/302 Управління освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради, яке в подальшому перейменоване на Управління освіти Нововолинської міської ради, було стороною договору (замовник), тобто органом, який здійснював закупівлю товару.

Управління згідно ст. 22 Бюджетного кодексу України є розпорядником відповідних бюджетних коштів, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 26 Бюджетного кодексу України повинно здійснювати внутрішній контроль для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності бюджетної установи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 зазначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб мешканців громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади міста.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20, від 21.12.2022 у справі №904/8332/21, від 09.08.2023 №924/1283/21.

Управління освіти Нововолинської міської ради Волинської області є головним розпорядником бюджетних коштів, згідно з відомостями у Єдиному реєстрі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Державної казначейської служби України, а також даними, які містяться на сайті openbudget.gov.ua.

Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням замовником оспорюваних додаткових угод всупереч вимог чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу поставки. Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій є усвідомлена пасивна поведінка Управління щодо захисту порушених інтересів держави.

Листом від 03.02.2025 № 24-110Вих-25 Волинська обласна прокуратура поінформувала Управління освіти Нововолинської міської ради про встановлення обставин щодо наявності підстав для визнання додаткових угод № 1, № 2, № 3 до договору від 07.02.2022 недійсними та стягнення коштів. У вказаному листі обласна прокуратура просила повідомити чи вживалися та будуть вживатися заходи для захисту порушених інтересів держави щодо визнання додаткових угод до договору від 07.02.2022 недійсними та стягнення коштів.

У відповідь на цей лист Управління освіти Нововолинської міської ради вказало (лист від 28.02.2025 № №207/01-28), що ним не вживались та не вживатимуться заходи цивільно-правового характеру щодо визнання недійсними у судовому порядку додаткових угод до договору від 07.02.2022 та не заперечує проти пред`явлення Волинською обласною прокуратурою відповідного позову.

З огляду на вказане, під час листування з Управлінням освіти Нововолинської міської ради, яке здійснювалося на підставі абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором встановлено порушення інтересів держави та невжиття вказаними компетентними органами заходів, спрямованих на захист цих інтересів.

Із врахуванням того, що Управлінням освіти Нововолинської міської ради є розпорядником бюджетних коштів, за які за оспорюваними правочинами здійснювалася оплата поставленого товару, тобто є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, прокурором Управління освіти Нововолинської міської ради визначено позивачем.

А відтак підстави для представництва інтересів держави були встановлені, Волинською обласною прокуратурою, на виконання вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», повідомлено позивача про звернення з цим позовом до суду листом від 04.04.2024 за № 24-404 вих-25.

Отже, оскільки всупереч покладених законодавством повноважень Управління освіти Нововолинської міської ради своєчасних та належних заходів для усунення виявлених порушень не вжито, суд прийшов до висновку, що прокурор аргументовано навів доводи щодо бездіяльності таких органів, що в призмі приписів ст.23 Закону України «Про прокуратуру» свідчить про правомірність звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Управління освіти Нововолинської міської ради.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради проведено відкриті торги із закупівлі електричної енергії (код ДК 021:2015:09310000-5 - електрична енергія) обсягом 680,305 тис. кВт/год з очікуваною вартістю 4 898 200 грн (закупівля UA-2021 11-24-003367-b). Джерело фінансування закупівлі кошти місцевого бюджету.

07.02.2022 між Управлінням освіти виконавчого комітету Нововолинської міської ради (замовник, споживач) та ТзОВ «Волиньелектрозбут» (постачальник) укладено договір постачання електричної енергії №23-22/302 за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

За умовами договору постачальник здійснює з 01.02.2022 до 31.12.2022 протягом 2022 року постачання електричної енергії споживачу для власного споживання в обсязі 680,305 тис. кВт/год (п.п. 3.1., 2.3. договору, додаток № 1 до договору).

Згідно з положеннями пункту 5.1. договору загальна ціна (сума) цього договору складає 3 612 419,55 грн. з ПДВ.

Договором визначено, що ціна електричної енергії як товару за одиницю (1кВт/ год) складає 2,977 грн., а з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ - 5,31 грн (п. 5.2., додаток № 2 до договору).

За умовами договору ціна за одиницю товару може змінюватись у випадках, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Сторонами у договорі узгоджено, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п. 5.5. договору) Факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується даними ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ», зокрема довідками про результати торгів на ринку «на добу на перед» за 10 днів місяця/20 днів місяця/ місяць, інформація про коливання ціни, що відбулася в окремі дні місяця до уваги не береться (п.п.6.2.1., 6.2.2, 6.2.4. додатку №3 до договору про постачання електричної енергії від 07.02.2022 № 23-22/302 ).

На момент підписання договору сторонами погоджені всі його істотні умови, зокрема предмет, ціну та строк виконання зобов`язань відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Надалі між замовником та постачальником укладено низку додаткових угод до договору, зокрема укладено чотири додаткові угоди (від 15.08.2022 за № 1, від 12.09.2022 за № 2, від 07.10.2022 за № 3, від 21.11.2022 за № 4), три із яких стосувались зміни ціни електричної енергії, як товару у бік збільшення, зокрема:

- додатковою угодою № 1 від 15.08.2022 з 01.08.2022 збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год до 5,666867 грн.;

- додатковою угодою № 2 від 12.09.2022 з 01.09.2022збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год до 6, 05942 грн.;

- додатковою угодою № 3 від 07.10.2022 з 01.10.2022 збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год до 6,491191 грн.;

- додатковою угодою № 4 від 21.11.2022 з 12.11.2021 внесли зміни та виклали п. 5.1 договору в наступній редакції: загальна ціна сума цього договору становить 3 036 969,54 грн. у т.ч. ПДВ 506 161,59 грн. в тому числі 5.1.1 за рахунок коштів місцевого бюджету 3 036 969,54 грн. (враховуючи ПДВ 506 161,59 грн.). Всі інші умови договору залишаються не змінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.

Внаслідок укладення додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу від 07.02.2022 за № 23-22/302 первісну ціну, визначену при проведенні процедури закупівлі, збільшено більш як на 22,2 відсотків.

Отже, із матеріалів справи слідує, що за трьома додатковими угодами до договору про постачання електричної енергії споживачу від 07.02.2022 за № 23-22/302 ціна товару загалом зросла із 2,97 грн. до 3,96 грн. за 1 кВт/год.

Водночас обсяг предмета закупівлі зменшився на 122 846 кВт/год.

Між тим з 07.02.2022 (дата укладення договору про постачання електричної енергії) і до 31.12.2022 (закінчення строку дії договору) тарифи на послуги з передачі та розподілу електричної енергії не змінювалися.

З матеріалів справи слідує, що ТзОВ «Волиньелектрозбут» на виконання умов договору та укладення додаткових угод поставлено 557 459 кВт/год. електроенергії на загальну суму 3 251 326,54 грн.

З матеріалів справи слідує, що у період серпня грудня 2022 року постачальник поставив, а споживач повністю оплатив електричну енергію в кількості 281291 кВт/год на загальну суму 1 784 873,59 грн., за ціною (вартість 1 кВт*год електричної енергії), яка визначена у додаткових угодах № 1-3, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 19, 27-53 )та актами приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за №105/534/-2005000/12/1 від 26.12.2022, №105/534/2005000/11/1 за листопад 2022, №105/534-2005000/10/1 від 31.10.2022, №105/534-2005000/9/1 від 30.09.2022, №105/534-2005000/8/1 від 31.08.2022, №105/534/2005000/7/1 від31.07.2022, №105/534-2005000/6/1 від 30.06.2022105/534-2005000/5/1 від 31.05.2022, №105/534-2005000/4/1 від 30.04.2022,105/534/2005000/3/1 від 31.03.2022, №105/534/2005000/2/1 від 28.02.2022, №105/534/-2005000/1/1. (а.с.12-18 )

Підставою для укладання додаткових угод ТОВ "Волиньелектрозбут" визначено наявність обставин збільшення ціни за одиницю електричної енергії. Зокрема, в обґрунтування наявності факту коливання ціни на електричну енергію у спірний період та відповідно, підстав для укладання оспорюваних додаткових угод відповідачем надано листи з пропозицією щодо укладення додаткових угод до договору, інформацію з сайту ДП «Оператор ринку» та цінові довідки Харківської торгово-промислової палати.

Прокурор доводить, що у вказаних додаткових угод № 1, № 2, № 3, встановлено, що вони укладені з порушенням порядку, який встановлено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме сторонами, за відсутності визначених законом умов, збільшено вартість одиниці предмету закупівлі, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів, у зв`язку з чим останній звернувся з позовом до суду.

Відповідач у відзиві та його представник у судовому засіданні вказує, щодо доводів прокуратури, що надані ТОВ «ВЕЗ» документи (інформація ДП «Оператор ринку» та цінова довідка торгово-промислової палати) за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, тому, не можуть слугувати належним доказом факту коливання ціни на електричну енергію, зазначає наступне. Законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало, які саме документи мають підтверджувати факт коливання ціни, який критерій віднесення цього коливання до значного та показник очевидної невигідності договору. Всі ці чинники носять оціночний характер. Тому сторони передбачили їх у договорі і узгодили умови щодо цього. Зауважуємо, що така домовленість цілком відповідає змісту положень Цивільного та кодексу України щодо свободи волевиявлення сторін, оскільки відповідні положення договору не суперечать жодному із положень чинного законодавства і в судовому порядку не визнавались недійсними. Подальше укладання спірних додаткових угод відповідало пунктам договору, здійснювалося на його підставі та на виконання його умов. Як зазначено у позовній заяві, постачальник під час ініціювання збільшення ціни по договору має довести не прогнозованість такого коливання, а також те, що підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні. Проте, доводить, що нова модель оптового ринку електроенергії запрацювала з липня 2019 року і протягом наступних років відбувалося суттєве коливання ціни на ринку електричної енергії. Підставою для внесення змін до договору у частині вартості ціни на електричну енергію стало настання обставин, що неможливо було передбачити при укладенні договору у розумінні статті 652 Цивільного кодексу України. Зміни, що відбулись на ринку електричної енергії, а саме зростання ціни електричної енергії на ринку, зумовили обставини, при яких без внесення змін у договір у частині збільшення ціни, подальша співпраця за договором призвела б до більш суттєвих збитків для відповідача з урахуванням первинної ціни за договором відносно ціни на електричну енергію, що зросла протягом дії даного договору. З врахуванням викладеного просить суд відмовити в позові.

Мотиви, норми закону та оцінка доказів, з яких суд виходить, ухвалюючи рішення.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Відповідно до пункту 4 Порядку зміни умов договору, зміна умов договору оформляється сторонами шляхом підписання додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання сторонами (якщо сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності додатковою угодою) та є невід`ємною частиною договору.

Судом встановлено, що згідно додаткової угоди № 1 від 15.08.2022 сторонами збільшено ціну електричної енергії на 6,23 % у порівнянні з ціною, визначеною договором від 07.02.2022, згідно додаткової угоди № 2 від 12.09.2022 на 10,9 %, додаткової угоди № 3 від 07.10.2022 на 10 %.

Ініціатором зміни ціни товару був постачальник ТОВ «Волиньелектрозбут», кожна зміна ціни відбувалась з урахуванням наданих постачальником цінових довідок та (або) інформації із сайту ДП «Оператор ринку», цінова довідка за №714/22 Харківської торгово-промислової палати від 30.09.2022.

Поряд з цим, у наданих ТзОВ «Волиньелектрозбут» документах лише констатовано факт стрімкого зростання ціни на електроенергію, при цьому, жодним чином не проаналізовано та не наведено дані роботи «ринку на добу наперед» та «внутрішньодобового ринку» станом на дату укладення первісного договору та кожної із укладених додаткових угод.

Отже, надані ТОВ «Волиньелектрозбут» документи (інформація ДП «Оператор ринку» та цінові довідки торгово-промислової палати) за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, а тому не можуть слугувати належним доказом факту коливання ціни на електричну енергію, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на електроенергію, в них відсутній аналіз вартості ціни станом на дату укладення договору та кожної із додаткових угод чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку у звітному періоді, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Суд зазначає, що будь який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємство має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

В абзаці 2 частини 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

А відтак, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21).

Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначив, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону, а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 %, є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України «Про державні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначив, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Велика Палата Верховного Суду у постанові №922/2321/22 від 24.01.2024 дійшла висновку, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.

Крім того, спірними додатковими угодами визначено застосування внесених змін до договірних правовідносин, які виникли до їх укладення.

Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається відповідно до частини третьої статті 632 ЦК України.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 915/75/23.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ, чинній на момент укладення договору про закупівлю та істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №922/2321/22 в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду встановила, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:

-збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;

-збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;

-така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

-така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;

-обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 %.

Дана правова позиці викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

Між тим, коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди.

При цьому існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Додаткові угоди № 1 від 15.08.2022, №2 від 12.09.2022, №3 від 07.10.2022 укладено на підставі роздруківки з сайту ДП «Оператор ринку», цінових довідок Харківської торгово-промислової палати. (а.с. 23, 70, 73)

Суд зазначає, що чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Разом з тим, судом враховується, що у документах, які видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Дана правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18.

Висновки торгово-промислової палати можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку, але вказані довідки не відповідають вищезазначеним вимогам та не містять інформацію щодо ринкової вартості електричної енергії станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції, дату укладення договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни з моменту укладення договору до дати укладення оспорюваних додаткових угод.

Одночасно постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції)

Дана правова позиція викладена Верховним Судому складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19.

Виключно зміна регульованих цін (тарифів) і нормативів, які є складовими ціни електричної енергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 910/401/23.

Надаючи оцінку інформаційним довідкам торгово-промислових палат, суд вважає, що вони не підтверджують коливання ціни електричної енергії на ринку, не містять розрахунку її вартості станом на дату подання цінової пропозиції і дату укладення додаткових угод до договору; такими доказами не наведено динаміки зміни ціни в бік збільшення або зменшення, тому не можуть бути належним доказом у справі.

Згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду № 910/15637/19 від 03.09.2020, №910/13436/19 від 10.09.2020, №910/14155/21 від 19.07.2022, ЗУ "Про торгово-промислові палати України" не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувалися під час укладення договорів.

Отже, відповідач не довів обставин такого коливання цін станом на дату укладення кожної з додаткових угод, а тому їх укладенням порушено визначену зазначеним Законом граничну межу зміни ціни товару, що спотворює результати торгів та нівелює економію, яку отримано під час підписання договору та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, укладаючи угоди № 1 від 15.08.2022, №2 від 12.09.2022, №3 від 07.10.2022 сторонами збільшено ціну товару на понад 10 відсотків від визначеної у договорі про закупівлю електричної енергії споживачу за №23-22/302 від 07.02.2022.

Тому, укладення угод № 1 від 15.08.2022, №2 від 12.09.2022, №3 від 07.10.2022 суперечить вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також правові висновки стосовно застосування якої Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

Враховуючи вище викладене, позовна вимога про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 15.08.2022, № 2 від 12.09.2022 та №3 від 07.10.2022 укладені до договору про постачання електричної енергії від 07.02.2022 № 23-22/302 підставна та підлягає до задоволення.

Між тим, упродовж дії договору, замовнику поставлено 557459 кВт/год електричної енергії, за які ним перераховано постачальнику кошти на загальну суму 3 251 326,54 грн. (з ПДВ), що підтверджується інформацією та платіжними дорученнями, наданими Управлінням освіти Нововолинської міської ради (лист № від 28.02.2025 № 207/01-18).

Виходячи із ціни узгодженої в договорі, без урахування вказаних вище оспорюваних додаткових угод, постачальник за поставлений товар повинен був сплатити замовнику кошти у сумі 1 493 655,21 грн. з ПДВ (281291 кВт/год електричної енергії х 5,31 грн. кВт/год = 1493655,21 грн. (з ПДВ).

Тобто, різниця між сумою коштів, які фактично сплачено замовником за постачання електричної енергії по ціні, згідно з додатковими угодами, та сумою за товар по ціні, визначеною в договорі (без урахування оспорюваних додаткових угод), становить 291 218,38 грн. (1 784 873,59 грн. - 1 493 655,21 грн.)

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Матеріалами справи підтверджується, що управлінням освіти Нововолинської міської ради зайво сплачені за поставлений товар грошові кошти в сумі 291218 грн. внаслідок збільшення ціни та зменшення об`єму поставленого товару за укладеними всупереч законодавству спірними додатковими угодами.

Отже, грошові кошти в сумі 291 218 грн. є такими, що були безпідставно одержані та підлягають до стягнення з відповідача на користь Управління освіти Нововолинської міської ради.

Доводи відповідача,не взято до уваги суду, оскільки спростовують матеріалами справи та висновками Великої Палати Верховного Суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному об`ємі.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору, слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 15.08.2022, № 2 від 12.09.2022 та №3 від 07.10.2022 укладені до договору про постачання електричної енергії № 23-22/302 від 07.02.2022.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ (43026, місто Луцьк, вулиця Яремчука Назарія, будинок 14а, ) на користь Управління освіти Нововолинської міської ради (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, проспект Дружби, будинок 27, ) безпідставно сплачені кошти у розмірі 291 218,38 грн. за договором про постачання електричної енергії споживачу № 23-22/302 від 07.02.2022.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ (43026, місто Луцьк, вулиця Яремчука Назарія, будинок 14а, ) на користь Волинської обласної прокуратури (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 15, ) 10 76l, 82 грн. повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

04.03.2026

Суддя В. М. Дем`як