ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/3654/25

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант (вул. Маріупольська, 16,м. Миколаїв,Миколаївський р-н, Миколаївська обл.,54005) до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю КАРАР-СЕРВІС (вул. Дальницька, 39,м. Одеса,Одеський р-н, Одеська обл.,65005) про стягнення 512 251,29грн. та за зустрічною позовною заявою ( вх.№ 4048/25 від 26.09.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС (вул. Дальницька, 39, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65005) до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант (вул. Маріупольська, 16,м. Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54005) про стягнення 281 212, 68 грн.

за участю представників:

від позивача (відповідача по зустрічному позову): Добросько Л.В.

від відповідача (позивача по зустрічному позову): Залевська І.В.

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС" про стягнення 512251,29грн., з яких 198563грн.-основна заборгованість, 257582,47грн.-інфляційне збільшення та 56105,82грн.- 3% річних.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору на перевезення вантажів № 0105/21 від 03.05.2021.

Ухвалою Господарського суду від 10.09.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю " Транс-Гарант " до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3654/25 за правилами загального позовного провадження.

26.09.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант про стягнення 281 212,68грн.

Ухвалою суду від 01.10.2025 прийнято зустрічну позовну заяву за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант про стягнення 281 212,68грн до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 916/3654/25 за правилами загального позовного провадження

Відповідч по первісному позову відзив на позов не надав.

09.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант надійшов відзив на зустрічну позовну заяву відповідно якого повністю заперечує проти задоволення зустрічного позову, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

11.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву відповідно якої позивач (відповідач по первісному позову) просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги з підстав зазначених у відповіді.

02.12.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС надало додаткові письмові пояснення по справі

Протокольною ухвалою суду від 04.12.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті .

Представник позивача по первісному позову позовні вимоги підтримав в повному обсязі алу проти задоволення зустрічного позову заперечував,

Представник відповідача по первісному позову проти позову заперечував але зустрічний позов підтримав в повному обсязі .

У судовому засіданні 23.02.2026 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Щодо первісного позову суд зазначає наступне.

03.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ГАРАНТ» (надалі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРАР-СЕРВІС» (надалі Відповідач) було укладено Договір перевезення вантажів № 0105/21 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Перевізник на підставі письмової Заявки Замовника, зобов`язується доставити автомобільним транспортом навальні вантажі Замовника, вантажі в контейнерах, у тому числі м`яких, та інші вантажі (відповідно до транспортних накладних) з місця відправлення до пункту призначення в межах України, а також у зворотному напрямку, і видати вантажі вантажоодержувачеві (далі «Послуги»), а Замовник зобов`язується вчасно сплатити вартість послуг з перевезення вантажів, відповідно до умов даного Договору.

На виконання умов Договору Позивачем з травня 2021 року по липень 2022 року було надано Відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 9 044 234 грн., 80 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт та податковими накладними.

Як зазначає позивач по первісному позову, щодо подання Позивачем разом з позовною заявою копій Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 55 від 04.04.2022 року, № 47 від 27.03.2022 року, № 56 від 04.04.2022 року, які не підписані Відповідачем, але саме ці копії Актів були надані Відповідачем Позивачу на виконання Рішення Господарського суду Одеської області від 27.11.2024 р. у справі № 916/3107/24, завірені печаткою та підписом Відповідача, зауважень Відповідача щодо Актів не було, а тому вони вважаються підписаними Відповідачем..

Відповідно до п. 3.1.5. Договору, Замовник зобов`язується сплачувати рахунки Перевізника щодо надання Замовнику послуг автотранспортом перевізника відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, розрахунки між Перевізником і Замовником здійснюються за кожною Заявкою окремо наступним чином: 90% вартості послуг з перевезення вантажів за Заявкою сплачуються протягом двох банківських діб з моменту, як цей обсяг буде перевезено. 10% вартості послуг з перевезення вантажів за Заявкою сплачується протягом п`яти банківських діб після здійснення всіх перевезень за Заявкою.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що ціна та вартість перевезення визначаються для кожного випадку окремо, в залежності від вартості палива, загальної відстані перевезення, типу вантажу і вказуються в розрахунках.

Відповідно до п. 4.3. Договору, Сторони погодились, що Акти наданих Послуг, складені на підставі Товарно-транспортних накладних, в яких вказані надані послуги перевезень за певний період часу, і підписані уповноваженими представниками сторін, є документами, що підтверджують факт надання Перевізником Послуг Замовнику і мають силу рахунків, згідно п. 14.4. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.97 № 363.

В порушення умов Договору Відповідачем було здійснено оплату послуг з перевезення вантажів частково в розмірі 8 845 671,80 грн., що підтверджується Випискою по рахунку Позивача № НОМЕР_1 за період з 01.01.2020 по 01.01.2023, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.01.2023 року та Випискою за рахунками Позивача № НОМЕР_2 за період з 01.01.2020 по 01.01.2023, наданою АТ «Південний» (м. Одеса) від 23.01.2023 року.

Отже, позивач вважає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором на перевезення вантажів № 0105/21 від 03.05.2021 року становить 198 563 грн., 00 коп.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС" про стягнення 512251,29грн., з яких 198563грн.-основна заборгованість, 257582,47грн.-інфляційне збільшення та 56105,82грн.- 3% річних.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як встановлено судом, 03.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ГАРАНТ» (надалі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРАР-СЕРВІС» (надалі Відповідач) було укладено Договір перевезення вантажів № 0105/21.

На виконання умов Договору Позивачем з травня 2021 року по липень 2022 року було надано Відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 9 044 234 грн., 80 коп., що підтверджується актами здачі-приймання робіт та податковими накладними.

В порушення умов Договору Відповідачем було здійснено оплату послуг з перевезення вантажів частково в розмірі 8 845 671,80 грн., що підтверджується Випискою по рахунку Позивача № НОМЕР_1 за період з 01.01.2020 по 01.01.2023, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 21.01.2023 року та Випискою за рахунками Позивача № НОМЕР_2 за період з 01.01.2020 по 01.01.2023, наданою АТ «Південний» (м. Одеса) від 23.01.2023 року.

Суд вважає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором на перевезення вантажів № 0105/21 від 03.05.2021 року становить 198 563 грн., 00 коп.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 257582,47грн.-інфляційне збільшення та 56105,82грн.- 3% річних.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в розрахунку ТОВ «Транс-Гарант» заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 198 563,00 грн. виникла з 04.11.2022 р.

Таким чином, інфляційні втрати за основним зобов`язанням у розмірі 198 563,00 грн. повинні бути розраховані за період з 04.11. 2022 року по серпень 2025 року.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, здійснений позивачем, встановив, що його здійснено на суми та період які не є предметом даного спору.

Тому, судом було здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних з урахуванням прострочення грошового зобов`язання де інфляційні витрати складають 52684,60грн., 3% річних складають 16 891,46грн.

Отже, з відповідача підлягає стягненню інфляційні витрати в розмірі 52684,60грн., 3% річних в розмірі 16 891,46грн.

Враховуючи вищевикладене, первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" до Товариства з обмеженою відповідальністю " КАРАР-СЕРВІС" про стягнення 512 251,29грн. підлягає задоволенню частково в сумі 268 139,06грн., з яких: основна заборгованість в розмірі 198 563грн., інфляційні витрати в розмірі 52684,60грн. та 3% річних в розмірі 16 891,46грн.

Що стосується зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, 03.05.2021р. між ТОВ «Карар-сервіс» та ТОВ «Транс-гарант» було укладено договір на перевезення вантажів № 0105/21.

На підставі укладеного Договору ТОВ «Транс-гарант» надавало ТОВ «Карар-сервіс» послуги перевезення вантажів, про що було складено наступні акти здачі-приймання робіт (надання послуг): - № 57 від 14.05.2021 р. на суму 562 938,90 грн., в т.ч. ПДВ 93 823,15 грн.; - №345 від 24.12.2021 р. на суму 183 174, 65 грн., в т.ч. ПДВ 30 529,11 грн.; - № 44 від 25.03.2022 р. на суму 2 453 091,02 грн., в т.ч. ПДВ 408 848,50 грн.; - № 47 від 27.03.2022 р. на суму 293 158,82 грн., в т.ч. ПДВ 48 859,80 грн.; - № 46 від 31.03.2022 р. на суму 2 965 448,14 грн., в т.ч. ПДВ 494 241,36 грн.; - № 55 від 04.04.2022 р. на суму 32 999,87 грн., в т.ч. ПДВ 5499,98 грн.; - № 56 від 04.04.2022 р. на суму 463 738,14 грн., в т.ч. ПДВ 77 269,69 грн.; - № 57 від 21.04.2022 р. на суму 876 087,18 грн., в т.ч. ПДВ 146 014,53 грн.; - № 58 від 21.04.2022 р. на суму 22 220,08 грн., в т.ч. ПДВ 3 703,35 грн.; - № 110 від 30.06.2022 р. на суму 449 508,00 грн., в т.ч. ПДВ 74 918, 00 грн.; - № 117 від 11.07.2022 р. на суму 741 870,00 грн., в т.ч. ПДВ 123 645,00 грн.

Загальна сума наданих послуг за Договором складає 9 044 234,80 грн., в т.ч. ПДВ 1 507 352,47 грн.

ТОВ «Карар-сервіс» здійснив оплату наданих ТОВ «Транс-гарант» послуги у розмірі 8 845 671,80 грн.

Отже, станом на 04.11.2022 р. не сплаченою з боку ТОВ «Карар-сервіс» залишилась сума у розмірі 198 563,00 грн.

Однак, ТОВ «Карар-сервіс» вважає, що існують обставини, які обґрунтовують наявність різниці між сумою наданих послуг ТОВ «Транс-гарант» та фактично оплаченого з боку ТОВ «Карар-Сервіс». Ця різниця фактично є розміром податку на додану вартість за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 110 від 30.06.2022 р. на суму 449 508,00 грн., в т.ч. ПДВ 74 918, 00 грн. та № 117 від 11.07.2022 р. на суму 741 870,00 грн., в т.ч. ПДВ 123 645,00 грн. А саме: 74 918, 00 грн. + 123 645,00 грн. = 198 563,00 грн.

Позивач по зустрічному позову зазначає, що до позовної заяви ТОВ «Транс-гарант» разом з Актом № 110 від 30.06.2022 р. було надано копію Податкової накладної від 30.06.2022 р. № 110 та квитанцію щодо її реєстрації. З цієї квитанції вбачається, що ПН №110 була подана на реєстрацію 11.08.2022р., однак її реєстрацію зупинен.

Позивач по зустрічному позову зазначає, що до позовної заяви ТОВ «Транс-гарант» разом з Актом № 117 від 11.07.2022 р. було надано копію Податкової накладної (надалі ПН) від 11.07.2022 р. за № 117 та квитанцію щодо її реєстрації. З цієї квитанції вбачається, що ПН №117 була подана на реєстрацію 04.08.2022 р., однак її реєстрацію зупинено.

Таким чином, ТОВ «Карар-сервіс» вважає, що ТОВ «Транс-Гарант» з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим ТОВ «Карар-Сервіс» було позбавлено права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 198 563,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС звернулось до суду із зустрічним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант збитків у розмірі 198 563,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 63957,14 грн. та 3% річних у розмірі 18 692,54 грн.

Дослідивши матеріали зустрічної позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (абз. 2 п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз. 3 п. 198.6 ст. 198 ПК України).

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/ розрахунку коригування. (абз. 4 п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних (абз. 5 п. 198.6 ст. 198 ПК України).

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме на адресу ТОВ «Карар-Сервіс» був сксерований запит ГУ ДПС в Одеській області № 9492/КПР/15-32-07-02-06 від 15.11.2022 р., відповідно до якого ГУ ДПС в Одеській області встановлено факти, що свідчать про недостовірність визначення ТОВ «Карар-Сервіс» даних податкового кредиту з 01.03.2022 по 30.04.2022 на загальну суму ПДВ 1186112,00 грн. з наступним платником ТОВ «Транс-гарант» (). Також виявлено факти реєстрації податкових накладних по операціям за березень-квітень 2022 року в Єдиному реєстрі податкових накладних на адресу ТОВ «Карар-Сервіс», контрагентом-постачальником ТОВ «Транс- гарант» () у сумі ПДВ 1186112,00 грн., які згідно з наявною податковою інформацією мають ознаки ризиковості та ймовірно є учасниками схеми з надання податкової вигоди третім особам, а саме встановлено відсутність походження (робіт, послуг).

Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що 29.07.2025 на адресу ТОВ «Карар-Сервіс» надійшов запит ГУ ДПС в Одеській області №10840/КПР/15-32-07-05-06 від 23.07.2025 р.(копія додається) , відповідно до якого ГУ ДПС в Одеській області було проведено аналіз податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, а саме показників що містяться у податкових деклараціях з ПДВ та у додатках до них, поданих до податкової інспекції, даних єдиного реєстру податкових накладних, фінансової та податкової звітності встановлено взаємовідносини з постачальниками, по яким зупинено реєстрацію податкових накладних, а саме з постачальниками: …. ТОВ «Транс-Гарант» код ЄДРПОУ 51836 податкові накладні за червень, липень 2022 статус «реєстрацію зупинено». Також зазначено, що ГУ ДПС в Одеській області було проведено аналіз податкової інформації взаємовідносин ТОВ «Карар- Сервіс» з постачальником ТОВ «Транс-Гарант» ( код ЄДРПОУ 4051836) за березень 2022 року. За результатами аналізу неможливо встановити безпосередньо суть (ідентифікувати) господарської операції та відповідно можливості надання вказаних послуг ТОВ «Транс-Гарант».

Станом на момент подання позовної заяви ТОВ «Транс-Гарант» податкова накладна від 30.06.2022 р. № 110 та податкова накладна від 11.07.2022 р. за № 117 не зареєстровані в ЄРПН, що підтверджується Витягом є Єдиного реєстру податкових накладних № 26429 від 05.09.2025 р. та квитанціями про реєстрацію податкової накладної /розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 11.08.2022 р. за № та від 04.08.2022 р. за №

Верховний Суд постановою у справі № 908/76/18 від 03.12.2018 року також зазначив, що недотримання обов`язку зареєструвати податкові накладні обумовлює неможливість включення сум ПДВ до податкового кредиту покупця, і зменшення податкового зобов`язання, отже спричиняє останньому збитки.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (п. 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі N 925/1196/18).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з 1 січня 2015 року покупець товарів / послуг не може включити ПДВ за відповідну операцію до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої у ЄРПН продавцем податкової накладної (крім випадків, встановлених податковим законодавством, коли підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, є інші документи (див. пункт201.11 статті 201 ПК України)), а звернення з передбаченою пунктом 201.10 статті 201 ПК Україн скаргою на продавця є лише підставою для проведення контролюючим органом документальної перевірки для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку.Можливість подання платником податку скарги на продавця / покупця передбачена саме з метою зобов`язання останнього контролюючим органом до вчинення дій із коректного відображення у ЄРПН складених податкових накладних за результатами проведеної перевірки (п.8.20. постанови по справі № 925/556/21 від 01.03.2023 р.)

Отже, Велика Палата доходить висновку, що з 1 січня 2015року ПК Україн не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати (п.8.23. постанови по справі № 925/556/21 від 01.03.2023 р.).

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ (п.8.24. постанови по справі № 925/556/21 від 01.03.2023 р.).

Як встановлено судом, ТОВ «Транс-Гарант» з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим ТОВ «Карар-Сервіс» було позбавлено права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 198 563,00 грн.

Відповідач (Позивач за первісним позовом) зазначає, що сума ПДВ, яку Позивач (Відповідач за перісним позовом) не включив до податкового кредиту э потенційною податковою вигодою, а не фактично понесеними прямими збитками у вигляді реальних втрат майна.

Для стягнення збитків необхідно довести наявність усіх елементів господарського правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв?язок між поведінкою та збитками, та вина.

Однак, зроблені припущення ТОВ «Транс-Гарант» не підтверджуються належними доказами та не відповідають висновкам Верховного Суду, зробленим при розгляді подібних справ.

У п. 8.25. постанови від 01.03.2023 р. по справі № 925/556/21 Велика Палата Верховного Суду нагадує, що в пункті 25 постанови від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 вона вже звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Натомість належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (див. також постанову об`єднаної палати КГС ВС від 03.08.2018 у справі № 917/877/17).

В постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22 зазначено, що факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій або через відмову податкового органу у їх реєстрації є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ТОВ «Карар-Сервіс» щодо стягнення збитків в розмірі 198 563грн. обгрунтовані тому підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Позивач по зустрічному позову вказує, що формування податкового кредиту на підставі зареєстрованих в ЄДРПН податкових накладних № 110 від 30.06.2022 р. та №117 від 11.07.2022 р. є грошовим зобов`язанням, яке не було виконано належним чином ТОВ «Транс-Гарант» тому керуючись 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати у розмірі 63957,14 грн. та 3% річних у розмірі 18 692,54 грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України до правовідносин пов`язаних із відшкодуванням збитків у зв`язку з не реєстрацією податкових накладних не може бути застосована, оскільки це не є простроченням грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що обов`язок Відповідача (Позивача за первісним позовом) реєструвати/ розблокувати податкову накладну є негрошовим зобов`язанням а тому зустрічні позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 63957,14 грн. та 3% річних у розмірі 18 692,54 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" до Товариства з обмеженою відповідальністю " КАРАР-СЕРВІС" про стягнення 512 251,29грн. задовольнити частково в сумі 268 139,06грн., з яких: основна заборгованість в розмірі 198 563грн., інфляційні витрати в розмірі 52684,60грн. та 3% річних в розмірі 16 891,46грн. В решті позовних вимог по первісному позову відмовити. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант про стягнення 281 212,68 грн. задовольнити частково в сумі 198 563грн. В частині стягнення за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант інфляційних втрат у розмірі 63957,14 грн. та 3% річних у розмірі 18 692,54 грн відмовити.

Частиною 11 ст. 238 ГПК України визначено, що у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Таким чином, суд вважає провести у справі №916/3654/25 зустрічне зарахування вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" щодо стягнення 268 139,06 грн. та витрат по сплаті судового збору і Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС" щодо стягнення 198 563грн. та витрат по сплаті судового збору.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 834,91грн грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС" згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" до Товариства з обмеженою відповідальністю " КАРАР-СЕРВІС" про стягнення 512 251,29грн. задовольнити частково в сумі 268 139,06грн., з яких: основна заборгованість в розмірі 198 563грн., інфляційні витрати в розмірі 52684,60грн. та 3% річних в розмірі 16 891,46грн.

2. В решті позовних вимог по первісному позову відмовити.

3. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант про стягнення 281 212,68 грн. задовольнити частково в сумі 198 563грн.

4. В частині стягнення за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант інфляційних втрат у розмірі 63957,14 грн. та 3% річних у розмірі 18 692,54 грн відмовити.

5. Провести у справі №916/3954/25 зустрічне зарахування вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Гарант" щодо стягнення 268 139,06 грн. та витрат по сплаті судового збору і Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРАР-СЕРВІС" щодо стягнення 198 563грн. та витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КАРАР-СЕРВІС (вул. Дальницька, 39,м. Одеса,Одеський р-н, Одеська обл.,65005, код 42867308 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Гарант (вул. Маріупольська, 16,м. Миколаїв,Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54005, код 40518536) інфляційні витрати в розмірі 52684,60грн., 3% річних в розмірі 16 891,46грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 834,91грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 05 березня 2026 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов