РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2026Справа № 910/877/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Молот Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Київської міської ради (01001, вул. Хрещатик, буд.36, м. Київ, код 22883141)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЗБК-1» (18001, вул. Гоголя, буд.221, прим.42А, м. Черкаси, Черкаський р-н, Черкаська обл., код 39955006)

про стягнення грошових коштів у розмірі 2 347 421,03 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Лейтар А.Г., самопредставництво, розорядження про призначення №08/59-К від 20.08.2025;

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЗБК-1» (далі - відповідач) про стягнення грошових коштів у розмірі 2 347 421,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ЕЗБК-1», будучи власником об`єкта нерухомого майна, фактично користується земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :75:413:0022 без оформлення прав на неї та без сплати орендної плати, у зв`язку з чим, за доводами позивача, відповідач безпідставно зберіг у себе грошові кошти в сумі 2 347 421,03 грн за період з 01.01.2025 по 31.12.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 відкрито провадження у справі № 910/877/26 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.02.2026 об 11:30; учасникам справи встановлено строки для подачі письмових заяв по суті позовних вимог (ухвала суду доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 02.02.2026, а днем отримання судом інформації про доставку документа в кабінет ЄСІТС є 03.02.2026 що підтверджується довідками про доставку електронного листа).

У підготовчому засіданні 24.02.2026 прийняв участь повноважний представник позивача. Відповідач у судове засідання 24.02.2026 не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 24.02.2026 суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження у справі № 910/877/26 та призначив справу до судового розгляду по суті на 10.03.2026 об 11:30 год.

Ухвалою суду від 24.02.2026 відповідача повідомлено про закриття підготовчого провадження по справі та про призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 10.03.2026 прийняв участь представник позивача. Відповідач у судове засідання 10.03.2026 не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 10.03.2026 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень учасникам судового процесу створені усі належні умови для надання доказів.

Відповідач правом на подання відзиву на позов в установлений судом строк не скористався, проти заявлених вимог не заперечив.

Оскільки відповідач у відповідності до ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, тому рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно з інформаційною довідкою від 05.01.2026 № 459236594 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11,12), у власності ТОВ «ЕЗБК - 1» перебуває майновий комплекс загальною площею 11174,7 кв.м за адресою: просп. Відрадний, буд. 52, м. Київ. Опис: Санітарно-побутовий корпус літ. «А» загальною площею 2387,5 кв.м, головний корпус. Цех №1 літ. «Б,Б'» загальною площею 4150,4 кв.м, головний корпус. Цех №2 літ. «В» загальною площею 1713,7 кв.м, котельня літ. «Д» загальною площею 452,1 кв.м, компресорна літ. «Е» загальною площею 306,3 кв.м, складське літ. «Ж» загальною площею 144,5 кв.м, складське літ. «З» загальною площею 9,4 кв.м, газопровідна станція літ. «И» загальною площею 10,1 кв.м, прохідна літ. «К» загальною площею 7,3 кв.м, бетонозмішувальний цех літ. «Л» загальною площею 420,2 кв.м, гараж літ. «М» загальною площею 207,8 кв.м, вбиральня літ. 1А загальною площею 9,2 кв.м, вбиральня літ. 1Б загальною площею 205,8 кв.м, нежитлове приміщення літ. 1В загальною площею 21,6 кв.м, нежитлове приміщення літ. 1Г загальною площею 24,5 кв.м., нежитлове приміщення літ. 1Д загальною площею 67,4 кв.м, гараж літ. 1Е загальною площею 64,4 кв.м, гараж літ. 1Є загальною площею 19,2 кв.м, нежитлове приміщення літ. 1Ж загальною площею 368,6 кв.м, нежитлове приміщення літ. 1З загальною площею 185,9 кв.м, нежитлове приміщення літ. 1И загальною площею 140,8 кв.м, нежитлове приміщення літ. 1І загальною площею 258,0 кв.м, полігон №1, основа під бункер інертних мат. №2, основа під силоси №3, основа під цементопровід №4, вузол вигрузки цемента №5, бункер вигрузки щебня №6, галерея №7, шлаковий вузол №8, водонапірна башта №9, свердловина №10, про що зроблено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.02.2020, номер запису про право власності: 35380761 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000).

Право власності відповідача на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано 03.02.2020, що підтверджується записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 35380761.

Зазначений об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :75:413:0022 загальною площею 5,5122 га за адресою: просп. Відрадний, 52 у Святошинському районі міста Києва, яка відповідно до статті 83 Земельного кодексу України перебуває у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Вказане підтверджується інформаційною довідкою від 05.01.2026 № 459236510 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10), згідно якої власником земельної ділянки з кадастровим номером :75:413:0022 є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 15.11.2024 (а.с. 20), державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :75:413:0022 площею 5,5122 га за адресою: просп. Відрадний, 52 у Святошинському районі міста Києва проведена 29.05.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 14.12.2019, з кодом виду цільового призначення - 11.03 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств (далі - Земельна ділянка).

Позивач стверджує, що відповідач як власник нерухомого майна (єдиного майнового комплексу) у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 користувався земельною ділянкою, на якій це майно розташоване, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, відтак відповідач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач вказані обставини не спростував, відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову повністю, виходячи з такого.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.

Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

При цьому законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.

Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".

Водночас Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 22/207/15 та № 922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

При розгляді справ про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої плати підлягають встановленню обставини, зокрема, чи є земельна ділянка сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 16.09 2020 у справі № 922/3361/19, від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :75:413:0022 площею 5,5122 га за адресою: просп. Відрадний, 52 у Святошинському районі міста Києва, як об`єкт цивільних прав, сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі 29.05.2020.

Отже, вказана земельна ділянка є сформованою у розумінні положень Земельного кодексу України.

Згідно зі ст. 284 ПК України органи самоврядування встановлюють ставки плати за землю, що сплачується на відповідній території.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною.

Відповідно до пунктів 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних відносин) витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Відтак, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

У постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі № 320/5877/17 (пункт 71).

Правова позиція, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Обґрунтованість розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів підтверджується наявним у матеріалах справи Витягом № НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10.12.2025, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :75:413:0022 становить 78 247 367,61 грн.

Відповідно до інформації Головного управління ДПС у місті Києві, викладеної у листі від 17.12.2025 № 35346/5/26-15-04-15-03, відповідачем податкові декларації по платі за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) до ДПС не подавалися та плата за землю за період 01.01.2025 по 15.12.2025 не сплачувалася.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України суду не надано доказів оформлення відповідачем права власності або користування земельною ділянкою кадастровий номер :75:413:0022 загальною площею 5,5122 га за адресою: просп. Відрадний, 52 у Святошинському районі міста Києва.

Таким чином, відповідач фактично користувався/користується вказаною земельною ділянкою без належного оформлення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок орендної плати за користування відповідачем спірної земельної ділянки у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 на суму 2 347 421,03 грн, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Судом встановлено, що розрахунок здійснено виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 78 247 367,61 грн та ставки орендної плати 3 % від нормативної грошової оцінки відповідно до рішення Київської міської ради. Розмір орендної плати за рік становить:

78 247 367,61 грн Ч 3 %/365*365 днів = 2 347 421,03 грн.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 у справі № 910/809/25 задоволено позовні вимоги Київської міської ради до ТОВ «ЕЗБК-1» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування тією ж земельною ділянкою площею 5,5122 га з кадастровим номером :75:413:0022 за період з 29.05.2020 по 31.12.2024.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Водночас предметом даного спору є інший період користування земельною ділянкою (з 01.01.2025 по 31.12.2025), у зв`язку з чим відсутня тотожність предмета позову.

Зазначене свідчить про сталість правовідносин між сторонами та підтверджує відсутність у відповідача належно оформленого права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212, ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Таким чином предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19, від 24.06.2020 у справі 922/2414/19, від 17.03.2020 у справі № 917/353/19.

Отже, відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе 2 347 421,03 грн, які мав заплатити за землекористування.

Доказів відшкодування відповідачем позивачу безпідставно збережених сум суду не надано.

За таких обставин з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 1212, 1214 ЦК України підлягає стягненню 2 347 421,03 грн безпідставно збережених грошових коштів.

Оскільки позов задоволено, понесені у справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЗБК-1" (18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, будинок 221, приміщення 42А; код 39955006) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.36; код 22883141) 2 347 421 (два мільйони триста сорок сім тисяч чотириста двадцять одну) грн 03 коп. безпідставно збережених коштів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЗБК-1" (18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, будинок 221, приміщення 42А; код 39955006) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд.36; код 22883141) 28 169 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дев`ять) грн 05 коп. витрат зі сплати судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 10.03.2026

Суддя Марія ДЕМИДОВА