СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/4061/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Демідова П.В., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни (вх. №48 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі №922/4061/25

за позовом: Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни, м.Харків,

про стягнення 252 271,00грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни 252271,00 грн, з яких: 177493,06 грн - заборгованості за постачання теплової енергії на підставі договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 за період лютий 2013 - листопад 2021; 74777,94 грн - заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 по квітень 2023.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 та індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 щодо повної оплати наданих позивачем послуг.

Господарський суд Харківської області (суддя Байбака О.І.) рішенням від 22.12.2025 позов задовольнив частково; стягнув з фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі": 104846,71 грн - заборгованість за постачання теплової енергії на підставі договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 за період лютий 2013 - листопад 2021; 6231,76 грн - заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 по квітень 2023; 1332,94 грн - витрати по сплаті судового збору; в задоволенні іншої частини позову відмовив.

Мотивуючи ухвалене рішення суд першої інстанції посилався на те, що факт постачання до будинків, в яких є належні відповідачу нежитлові приміщення, підтверджується: актами підключення/відключення споживача в період опалювальних сезонів 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 та 2020-2021; відомостями обліку спожитої теплової енергії на тепловому пункті за відповідними адресами; актами огляду вузла теплової енергії по опаленню та ГВП за відповідними адресами, які складалися працівниками підприємства позивача протягом 2012-2021 роки. Судом зазначено, що обсяги надання послуг відображені в наданих позивачем розрахунках нарахувань по споживачу ФОП Дуденко Т. В., з якого можливо встановити теплове навантаження, кількість годин подання опалення, розмір, вид, період здійснених нарахувань та матеріали справи не містять будь-яких заперечень від відповідача стосовно як факту постачання теплової енергії, так і якості надання послуг протягом вказаного періоду. Суд зауважив, що за період лютий 2013 року лютий 2017 року на суму 72646,35 грн. станом на 02.04.2020 строк позовної давності є таким, що сплинув та позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку, зокрема за зобов`язаннями по договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 за період з лютого 2013 по лютий 2017. Також, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи підтверджують часткову оплату відповідачем наданої позивачем послуги з теплопостачання за індивідуальним договором в загальній сумі 68 546,18 грн, при цьому, суд не прийняв в якості належного та допустимого доказу оплати послуг теплопостачання платіжну інструкцію № 509 від 20.11.2023 на суму 922,92 грн, оскільки в призначенні платежу в даній платіжній інструкції зазначено абонплата та обслуговування ВБС та не врахував платіжної інструкції № 494 на суму 1646,28 грн, у зв`язку з її ненаданням.

Фізична особа-підприємець Дуденко Тетяна Володимирівна звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області у справі № 922/4061/25 від 22.12.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу заявник посилається на те, що позивачем не зроблено розрахунку за кожною адресою окремо, зняті показання не відповідають календарному місяцю та нарахування відбувається за два місяці одночасно, що на його думку, унеможливлює встановлення реальної заборгованості та свідчить про їх хибність. Заявник наголошує на безпідставному не врахуванні судом першої інстанції платіжної інструкції №509 від 20.11.2023 на суму 922,92 грн через призначення платежу, оскільки договором передбачено, внесення однією сумою плати за послуги та абонентське обслуговування. Також, заявником зауважено, що з технічних причин платіжна інструкція №494 на суму 1646,28грн не була дозавантажена, у зв`язку з чим не була врахована судом. Заявник звертає увагу про нарахування оплати за квітень 2022, в умовах припинення опалювального сезону 26 березня 2022 року та наголошує, що судом було застосовано позовну давність не повному обсязі, оскільки зупинення позовної давності відбулось до 04.09.2025, у зв`язку з чим березень та квітень 2017 року також підпадають під пропуск позовної давності.

28.01.2026 від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2025 без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 в порядку ст.32 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Демідова П.В. головуючий суддя, Тихий П.В. суддя, Шутенко І.А. суддя.

Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.01.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни залишив без руху та на виконання вимог вказаної ухвали заявником усунуто недоліки апеляційної скарги.

Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.01.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни; визначив справу розглядати без повідомлення учасників справи; встановив учасникам справи строк до 28.01.2026 (включно) подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання та письмові пояснення, з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; витребував у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4061/25.

Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі Діловодство спеціалізованого суду копія ухвали суду від 15.01.2026 доставлена до електронних кабінетів учасників провадження у справі 15.01.2026 о 18:48 та 18:54, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 16.01.2026.

Отже, учасники провадження у справі належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

20.01.2026 матеріали справи №922/4061/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.2). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідачу на праві власності належать наступні об`єкти нерухомого майна в місті Харкові:

- вул. Університетська, 9: нежитлове приміщення 1-го поверху №1-5 № 6 в літ. А5 відповідно до договору купівлі-продажу № 5956 від 25.06.2002 (далі по тексту вул. Університетська, 9)

- вул. Мироносицька, 45: нежитлове приміщення № 1-1-:-1-10 в літ. А2 відповідно до договору купівлі-продажу від 18.08.2007 (далі по текст - 2002 (далі по тексту - вул. Мироносицька, 45).

01.12.2002 між Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», як енергопостачальною організацією, та Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою Дуденко Т.В., як споживачем, укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 1951 (далі за текстом договір), згідно з п.1.1 якого, енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно з п. 2.1 договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в опалювальний період; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря по мірі необхідності.

Облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом (п.5.1 договору).

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 3-х примірниках) на відпуск-получення теплової енергії.

Згідно з п.п. 6.3-6.6 договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових мереж енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше, як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

При несплаті споживачем, попередньої оплати за теплову енергію, в указаний в договорі термін, подальший відпуск теплової енергії здійснюється на умовах товарного кредиту. Відпуск теплової енергії, на умовах товарного кредиту, починається з першого дня наступного розрахункового періоду. Відсоток за товарний кредит встановлюється в розмірі 1,5 облікової ставки НБУ.

Згідно з п. п. 10.1, 10.3-10.4 договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2002 року. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Об`єкти, в який позивач здійснював постачання теплової енергії, зазначені у Додатку № 4 до Договору - вул. Університетська, будинок 9 та вул. Мироносицька, будинок 45 (нарахування здійснювалися по лютий 2020 року включно).

Матеріали справи містять копії розпоряджень Харківського міського голови, актів підключення/відключення споживача, відомостей обліку споживання теплової енергії на опалення, складені в період опалювальних сезонів 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 та 2020-2021.

Відповідно до акту КП «Харківські теплові мережі» обстеження системи теплоспоживання об`єкту №ВКТ/1036 від 16 березня 2020 теплопостачання об`єкту по вул. Мироносицька, 45 було припинено. За результатами обстеження було встановлено, що опалювальні прилади та підводи до них в приміщенні відсутні. Трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення за ізольовані. Також в акті зазначено, що при обстежені, провідному інженеру був наданий проект автономного опалення приміщення й інженером було підтверджено, що в приміщеннях встановлено електрообладнання.

Як зазначає позивач, з метою оплати наданих послуг теплопостачання позивач у період опалювальних сезонів 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 та 2020-2021 направляв на адресу відповідача відповідні рахунки-фактури та акти звіряння, проте, заборгованість за спожиту теплову енергію протягом опалювальних сезонів відповідач сплачував лише частково, у зв`язку з чим, у нього перед позивачем утворилася заборгованість в загальній сумі 177493,06 грн за період надання послуг з лютого 2013 по листопад 2021.

На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), на офіційному сайті КП Харківські теплові мережі www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі індивідуальний договір).

Відповідно до положень п. 51 індивідуального договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

За твердженням позивача, оскільки, нежитлове приміщення за адресою: м. Харків, вул. Університетська, буд. 9, розташоване в житловому будинку, починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії відповідачу за цією адресою здійснюється на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.

Згідно з п. 4 індивідуального договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до п. 5 індивідуального договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 №830 (офіційний вісник України, 2019, №71, ст.2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 №1022 та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (п.30 індивідуального договору).

Пунктом 31 індивідуального договору передбачено, що вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (п.31 індивідуального договору).

Відповідно до п. 32 індивідуального договору, плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Згідно з п. 33 індивідуального договору передбачено, що виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Пунктом 34 індивідуального договору передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Матеріали справи містять копії актів про підключення та відключення опалення на початку та наприкінці опалюваного сезону 2021-2022, 2022-2023, відомостей обліку спожитої теплової енергії на тепловому пункті за відповідними адресами, актів огляду вузла теплової енергії по опаленню та ГВП за відповідними адресами, які складалися працівниками підприємства позивача протягом 2021-2023 років.

Як зазначає позивач, станом на 17.11.2025 заборгованість відповідача за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії складає 74777,94 грн. Ця заборгованість утворилась за період з 01.12.2021 по 30.04.2023. Відповідачу направлялись акти та рахунки-фактури на оплату послуг за індивідуальним договором, однак, заборгованість залишається не сплаченою.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 252 271,00грн.

Відповідач не погоджуючись із заявленими вимогами зазначив, що він не визнає факт наявності заборгованості, зазначив, що сплатив в повному обсязі заборгованість за період з грудня 2021 по 2023 рік, в підтвердження чого надав копії платіжних інструкцій про сплату боргу та наполягав, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі пропустив строк позовної давності.

За результатами розгляду заявлених вимог суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, з мотивів викладених вище.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам судова колегія враховує наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи в забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За змістом ст. 7 вказаного Закону, до обов`язків споживача належить, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Частиною 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, станом на дату виникнення спірних правовідносин, були визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила), відповідно до п. 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач сплачує теплопостачальній організації вартість теплової енергії, спожитої понад обсяг, передбачений на відповідний (розрахунковий) період, згідно з умовами договору. (п.п.23, 26 Правил).

Враховуючи зазначене, колегія судів погоджується з судом першої інстанції, що з аналізу наведених положень законодавства вбачається обов`язок споживачів оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними у строки, встановлені договором або законом.

Стосовно тимчасового договору про постачання теплової енергії №1951 від 01.02.2022.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується факт постачання теплоенергії на підставі тимчасового договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002, протягом лютого 2013 - листопада 2021 за адресою: вул. Університетська, 9, м.Харків, в т.ч. нежитлове приміщення 1-го поверху №1-5 № 6 в літ. А5, яке належить відповідачу, відповідно до договору купівлі-продажу № 5956 від 25.06.2002, а також протягом лютого 2013 лютого 2020 за адресою: вул. Мироносицька, 45, в т.ч. нежитлове приміщення № 1-1-:-1-10 в літ. А2, яке належить відповідачу, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.08.2007.

Вказаний факт не оспорюється відповідачем ані у відзиві на позовну заяву, ані у заперечення на відповідь, ані в поданій апеляційні скарзі.

При цьому, заявник наголошує на тому, що позивачем невірно здійснено розрахунки нарахувань, зокрема, позивачем не зроблено розрахунку за кожною адресою окремо, зняті показання не відповідають календарному місяцю та нарахування відбувається за два місяці одночасно.

Так, в матеріалах справи наявні п`ять розрахунків заборгованості за спожиту теплову енергію, а саме: розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію по споживачу ФОП Дуденко Т.В. ОКПО договір №1951 об`єднаний особовий рахунок 17300-6835 об`єднуючий 17400-4978 за період 2013-2021 рік (а.с.104); розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію по споживачу ФОП Дуденко Т.В. ОКПО особовий рахунок НОМЕР_1 за період 2021 - 2023 (зворотній бік а.с.104); розрахунок нарахувань по споживачу ФОП Дуденко ХУДОЖНІЙ САЛОН (особовий рахунок: НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2013 по лютий 2020 (а.с.105-113); розрахунок нарахувань по ФОП Дуденко Т.В. СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР (особовий рахунок: НОМЕР_3 ) за лютий 2013 грудень 2021 (а.с.114-122); розрахунок нарахувань по ФОП Дуденко Т.В. СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР (особовий рахунок: НОМЕР_3 ) за грудень 2021 квітень 2023 (а.с.123-124).

Враховуючи зазначене посилання відповідача на те, що позивачем не зроблено розрахунку за кожною адресою окремо не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок нарахувань по особовому рахунку НОМЕР_2 за період лютий 2013 лютий 2020 містить, зокрема, відомості щодо теплового навантаження на опалення, кількості годин подачі опалення, температури внутрішнього повітря приміщення, середньої температури зовнішнього повітря за місяць, средньорічної температури зовнішнього повітря по м.Харкову для проектування будівель та споруд, коефіцієнту розподілу теплової енергії, а також тарифу, що відповідає п.23 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 та п.6.5 договору, що свідчить про правильність розрахунків.

В розрахунках нарахувань по особовому рахунку НОМЕР_3 за період лютий 2013 грудень 2021 сума заборгованості розрахована виходячи з спожитого тепла на опалення (показання ПУ) та тарифу, при цьому відомості обліку споживання містять, зокрема обсяг спожитої теплової енергії на весь будинок за адресою вул. Університетська, 9. Так, наприклад, за даними розрахунку за лютий 2013 обсяг спожитої енергії складає 163,73 Гкал на будинок, обсяг спожитої відповідачем енергії складає 0,74257 Гкал, при цьому ані надані розрахунки ані наявні в матеріалах справи документи не містять будь-яких відомостей щодо того яким чином позивачем розраховано обсяг спожитої енергії саме відповідачем щодо кожного місяця заявленого до стягнення за лютий 2013, за березень 2013, за січень 2014, за жовтень 2014, за січень 2015, за лютий 2015, за березень 2015, за квітень 2015, за жовтень 2015, за листопад 2015, за грудень 2015, за січень 2016, за лютий 2016, за березень 2016, за квітень 2016, за жовтень 2016, за листопад 2016, за грудень 2016, за січень 2017, за лютий 2017, за березень 2017, за квітень 2017, за жовтень 2017, за листопад 2017, за грудень 2017, за січень 2018, за лютий 2018, за березень 2018, за квітень 2018, за листопад 2018, за грудень 2018, за січень 2019, за лютий 2019, за березень 2019, за квітень 2019, за грудень 2019, за січень 2020, за лютий 2020, за січень 2021, за листопад 2021, за грудень 2021. При цьому, розрахунок за грудень 2014 здійснено розрахунковим способом за наведеною у розрахунку формулою.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у поданому відзиві на позов наголошував на тому, що позивач не наводить жодних підтверджених будь-якими доказами пояснень яким чином і за якою формулою відбувається встановлення обсягів споживання саме відповідачем, в умовах єдиного приладу обліку для всіх споживачів у будинку, та як наслідок яким чином здійснено нарахування заборгованості за адресою: вул. Університетська, 9.

Суд першої інстанції не надав оцінки вказаним твердження, обмежившись посилання на доведеність факту постачання теплової енергії та тим, що заборгованість обліковується та відображується за об`єднаним особовим рахунком відповідача (17300-6835) і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) у бухгалтерському обліку підприємства позивача, у зв`язку з чим, враховуючи відсутність доказів оплати, визнає заборгованість обґрунтованою. При цьому, суд фактично ухилився від з`ясування факту доведеності обсягів спожитої теплової енергії у спірний період, не надавши жодної правової оцінки вказаному факту.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру заявлених вимог, наявні в матеріалах справи документи не містять будь-яких пояснень з посиланням на норми чинного законодавства щодо здійсненних розрахунків та застосованих формул для здійснення нарахувань за адресою Університетська, 9, що унеможливлює перевірку та встановлення обсягів спожитої відповідачем теплової енергії та відповідно суми заборгованості. Так, у розрахунках позивача використовується показник Qоп споживання тепла на опалення (показання ПУ). Відсутність ґрунтовних пояснень та застосованої формули щодо розрахунку обсягу спожитого тепла відповідачем, в умовах єдиного приладу обліку для всіх споживачів-власників об`єктів, розташованих по вул. Університетська, 9, підтверджує позицію відповідача щодо відсутності ґрунтованого розрахунку заборгованості .

Суд апеляційної інстанції також позбавлений можливості перевірити обсяг спожитої відповідачем теплової енергії у співвідношенні із показниками, які містяться у Відомостях обліку спожитої теплової енергії, у зв`язку із відсутністю вихідних даних та інформації про застосований позивачем алгоритм розрахунку.

Враховуючи зазначене, нарахована позивачем заборгованість в розмірі 59 372,53грн за період лютий 2013 грудень 2021 (за винятком грудня 2014) за адресою Університетська, 9 є недоведеним, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи зазначене, сума заборгованості за тимчасовим договором про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002, яка є доведеною позивачем складає 118 120,53грн, з яких: 115 357,10 грн заборгованість за період лютий 2013 лютий 2020 за адресою Мироносицька, 45; 2763,43грн за грудень 2014 за адресою Університетська,9.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про пропуск позивачем при зверненні до суду строку позовної давності та необхідність застосування до спірних правовідносин наслідків її спливу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що до зобов`язань про сплату послуг за період лютий 2013 року лютий 2017 року на суму 72646,35 грн станом на 02.04.2020 строк позовної давності є таким що сплинув та не міг бути продовжений (зупинений) на підставі положень чинного законодавства, враховуючи що строк їх виконання сплинув до 02.04.2017.

Заявник у поданій апеляційні скарзі зауважив, що зупинення позовної давності відбулось до 04.09.2025 року, у зв`язку з чим, на її думку, березень та квітень 2017 року також підпадають під пропуск позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 розділ Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2" №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) №1236 від 09.12.2020, в Україні встановлено карантин з 12.03.2020.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №651 від 27.06.2023, на всій території України скасовано карантин з 24 год. 00 хв. 30.06.2023, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, карантин на території України діяв у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 та станом на момент звернення позивачем до суду з цим позовом, карантин скасований.

Разом з цим, 24.02.2022 Російська Федерація розпочала воєнні дії на території України. Згідно із Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пунктом 19, згідно із яким, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення строків позовної давності» від 14.05.2025 №4434-ІХ, яким виключено п.19 з розділу Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, строки позовної давності станом на період дії карантину були подовжені до 30.06.2023 та на період воєнного стану були зупинені до 04.09.2025.

Пунктом 5.1. тимчасового договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 передбачено, що облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Відповідно до п.п. 6.3-6.6 наведеного договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що є і заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових мереж енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше, як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції та в позові позивач наполягав на тому, що рахунки своєчасно направлялись відповідачу і останній цього факту належними доказами не спростував.

З огляду на викладене, за зобов`язаннями березня 2017 року оплата мала бути здійснена відповідачем в квітні в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (докази внесення відповідачем попередньої оплати за вказаний місяць матеріали справи не містять), тобто трирічний строк за вказаний місяць як і за наступні був продовжений до 30.06.2023 та відповідно зупинений до 04.09.2025, та в умовах звернення позивача до суду 17.11.2025, тобто після поновлення строку позовної давності, строк щодо вимог за зобов`язаннями березня 2017 сплив у жовтні 2025, а за зобов`язаннями квітня в умовах необхідності здійснити оплату у травні мав спливти у листопаді, але враховуючи звернення позивача до суду строк позовної давності до вказаних зобов`язань не сплив.

Тож, судом першої інстанції помилково не враховано зобов`язання за березень 2017, як зобов`язання щодо яких строк позовної давності сплив.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань позивача на те, що вносячи відповідну оплату протягом дії договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 відповідач вчиняв дії які свідчать про визнання ним боргу, тобто на підставі частини 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності щодо зобов`язань за цим договором переривався, враховуючи не надання останнім будь-яких належних та допустимих доказів внесення відповідачем оплати за наведеним договором, зокрема платіжних документів або виписок з банківських рахунків які в передбаченому Законом порядку можуть підтвердити зазначені обставин.

Крім зазначеного, колегія нагадує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 10.06.2019 у справі № 911/935/18, в якої підтримано позицію судів попередньої інстанції про те, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи позицію відповідача у справі щодо непогодження із розміром заборгованості, відсутність доказів визнання вимог позивача в обсязі, заявленому у позові, періодичність платежів встановлену у зв`язку з характером правовідносин, судова колегія підтримує висновки суду першої інстанції.

Виходячи із зазначеного, строк позовної давності щодо заявлених вимог за період лютий 2013 року березень 2017 року є таким, що сплинув та є застосовним, з урахування недоведених заявником сум, до вимог на загальну суму заборгованості в розмірі 77059,48грн.

Разом з тим, оскільки відповідач не надав суду доказів сплати решти боргу за договором, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в даній частині вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 41 061,05 грн боргу за наведеним договором.

Стосовно індивідуального договору.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Як вже зазначалося, на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022) та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1182 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023), на офіційному сайті КП Харківські теплові мережі www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет 31.10.2021 було розміщено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі індивідуальний договір).

Відповідно до ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Згідно з ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується факт споживання відповідачем наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії у опалювальний період 2021-2022, 2022-2023, що засвідчує факт приєднання відповідача до умов індивідуального договору (акцептування договору), оскільки саме такий спосіб приєднання до умов договору (які є публічними та розміщенні на загальнодоступному ресурсі (сайті позивача в мережі інтернет) передбачений умовами цього договору. Разом з тим, факт постачання позивачем теплової енергії в житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Університетська, буд. 9, в якому розташовані нежитлові приміщення та які належать відповідачу, підтверджується актами на включення та відключення опалення, які, в свою чергу, підписані та скріплені печатками повноважних представників позивача та балансоутримувача будинку. Обсяг спожитої теплової енергії зафіксовано в відомостях обліку споживання теплової енергії та відповідають відомостям з тепло лічильника, що розміщений в будинку за цією адресою.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належним чином доведено факт споживання відповідачем теплової енергії за період грудень 2021 - квітень 2023.

При цьому, розрахунок нарахувань по ФОП Дуденко Т.В. СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР (особовий рахунок: НОМЕР_3 ) за грудень 2021 квітень 2023 як і розрахунок за лютий 2013 грудень 2021 року не містять будь-яких відомостей щодо того яким чином позивачем розраховано обсяг спожитої енергії саме відповідачем щодо кожного місяця заявленого до стягнення, зазначені відомості також відсутні в матеріалах справи, що в свою чергу унеможливлює здійснення та перевірку розрахунку суми заявленої до стягнення заборгованості в сумі 74 777,94грн за вказаний період.

Суд першої інстанції не надав оцінки наданому розрахунку заявлених до стягнення сум, обмежившись тим фактом що заборгованість за індивідуальним договором в загальній сумі 74777,94 грн обліковується у позивача.

Колегія суддів повторно наголошує, що обов`язок доведення обставин, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права покладено на позивача, саме позивач зобов`язаний надати вичерпний перелік документів та пояснень в підтвердження факту порушення його права, в даному випадку довести суду не тільки факт постачання теплової енергії але й розмір заборгованості, що позивачем, виходячи з наявних в матеріалах справи документів не доведено.

Також, судом першої інстанції встановлено та наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями підтверджується, що відповідач частково оплатив надані позивачем послуги з теплопостачання за індивідуальним договором на загальну суму 68 546,18 грн., а саме: № 530 від 03.12.2023 на суму 10000 грн., № 540 від 08.01.2024 на суму 10000 грн., № 601 від 06.03.2024 на суму 10000 грн., № 495 від 18.10.2023 на суму 10000 грн., № 507 від 03.11.2023 на суму 10000 грн., № 510 від 20.11.2023 на суму 6036,18 грн., № 562 від 04.02.2024 на суму 12510 грн.

В поданій апеляційні скарзі заявник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано платіжної інструкції №509 від 20.11.2023 на суму 922,92 грн через призначення платежу, оскільки договором передбачено, внесення однією сумою плати за послуги та абонентське обслуговування, крім того, з технічних причин платіжна інструкція №494 на суму 1646,28грн не була дозавантажена, у зв`язку з чим не була врахована судом.

Зі змісту рішення вбачається, що суд першої інстанції не прийняв в якості належного та допустимого доказу оплати послуг теплопостачання надану відповідачем платіжну інструкцію № 509 від 20.11.2023 на суму 922,92 грн., оскільки в призначенні платежу в даній платіжній інструкції зазначено «абонплата та обслуговування ВБС», тобто, оплата відповідачем здійснена не за послуги теплопостачання.

Відповідно до п.30 Індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/808-2019-п#Text.

Пунктом 36 Індивідуального договору передбачено, що під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). У разі коли споживачем не визначено розрахунковий період або коли за зазначений споживачем період виникла переплата, виконавець має право зарахувати такий платіж (його частину в розмірі переплати) в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди у разі її наявності (за винятком погашення пені та штрафів, нарахованих споживачеві), а у разі відсутності такої заборгованості - в рахунок майбутніх платежів.

Згідно з п.37 Індивідуального договору у разі коли споживач вніс плату виконавцю за розрахунковий період не в повному обсязі або більшому, ніж зазначено в рахунку, обсязі, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу. За відсутності призначення платежу - у такому порядку: в першу чергу - в рахунок плати за послугу; в другу чергу - в рахунок плати за абонентське обслуговування.

Виходячи з викладених положень, в умовах зазначення призначення платежу споживачем, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки в платіжній інструкції № 509 від 20.11.2023 в призначенні платежу зазначено «абонплата та обслуговування ВБС» відсутні підстави для врахування її в якості оплати послуг за теплопостачання.

Стосовно платіжної інструкції №494 на суму 1646,28грн, яка не була дозавантажена з технічних причин та не була врахована з цієї підстави судом першої інстанції, колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Судова колегія звертає увагу заявника, що не дозавантаження документів є виключно суб`єктивним чинником, не є винятковим випадком та скаржником не надано будь-яких доказів в підтвердження неможливості надання вказаного документу суду першої інстанції протягом 2-х місяців судового провадження у справі, у зв`язку з чим підстави для прийняття платіжної інструкції №494 на суму 1646,28грн судом апеляційної інстанції відсутні.

Колегія суддів зауважує, що в умовах недоведеності заявником заявлених позовних вимог в сумі 74777,94 грн за період грудень 2021 квітень 2023, беручи до уваги зазначення в платіжних інструкціях призначення платежу за вказаний спірний період, відсутні підстави для врахування вказаних сум в рахунок суми боргу в розмірі 41 061,05 грн за період квітень 2017 лютий 2020. Проте, зазначені платежі можуть бути враховані сторонами у договірних відносинах.

З огляду на викладене, доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни (вх. №48 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі №922/4061/25 підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі №922/4061/25 підлягає зміні.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни (вх. №48 Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі №922/4061/25 - задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі №922/4061/25 змінити.

3.Виклати абзац 2 рішення Господарського суду Харківської області від 22.12.2025 у справі №922/4061/25 у наступній редакції:

«Стягнути з фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ; за реквізитами: на р/р НОМЕР_5 в Філії Харківського обласного управління АТ Ощадбанк, МВФ 351823, ): 41 061,05 грн. - заборгованості за постачання теплової енергії на підставі договору про постачання теплової енергії № 1951 від 01.12.2002 за період лютий 2013 - листопад 2021; 492,69 грн - витрат по сплаті судового збору.»

4.Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ) на користь фізичної особи-підприємця Дуденко Тетяни Володимирівни (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2517,33грн.

5.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 16.03.2026.

Головуючий суддя П.В. Демідова

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко