АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

09 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/2538/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - адвокат Чирка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 (повний текст складено та підписано 05.12.2025, суддя Волков Р.В.)

у справі №916/2538/25

за позовом ОСОБА_1

до Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО»

про визнання недійсними та скасування рішень, скасування запису в реєстрі

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Садівничого товариства ВЕТЕРАН ОДВО в якому просив суд:

1) визнати недійсними та скасувати рішення загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО, що оформлене протоколом № 2 загальних зборів СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 09.07.2023;

2) скасувати у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу СТ ВЕТЕРАН ОДВО, а саме: зміна керівника юридичної особи (зміни від 08.09.2023), що здійснена на підставі протоколу № 2 загальних зборів СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 09.07.2023;

3) визнати недійсними та скасувати рішення загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО, що оформлене протоколом № 1/2024 загальних зборів СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 14.07.2024.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 по справі №916/2538/25 позов задоволено частково, визнано недійсними рішення загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО», оформлені протоколом № 2 загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО» від 09.07.2023, визнано недійсними рішення загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО», оформлені протоколом № 1/2024 загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО» від 14.07.2024, у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_2 з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 по справі №916/2538/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог та права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, скаржник зазначає, що протягом більш ніж 20 років є членом Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО». На думку апелянта, оскаржувані позивачем рішення загальних зборів є законним та такими, що прийняті з повним дотриманням вимог чинного законодавства, натомість заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2538/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 та призначено справу до розгляду на 09.03.2026.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Під час судового засідання від 09.03.2026 у суді апеляційної інстанції колегією суддів ставилось на обговорення питання щодо того, чи вирішував суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта

Згідно з поясненнями наданими під час судового засідання представником позивача, останній не погоджується із доводами та вимогами за апеляційною скаргою та вважає, що апеляційне провадження у цій справі підлягає закриттю через те, що оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про права та обов`язки скаржника.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі №916/2538/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 ГПК України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що законодавством передбачений виключний перелік суб`єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у випадку наявності підстав для цього. Визначаючи коло вказаних суб`єктів, законодавство передбачає попередню участь апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов`язків скаржника, який не брав участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (Конвенція) положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 09.07.2019 у справі № 905/257/18, від 12.09.2019 у справі № 905/946/18, від 12.09.2019 у справі № 905/947/18.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 зі справи №910/22354/15, від 19.06.2018 зі справи №910/18705/17, від 11.07.2018 зі справи №911/2635/17, від 04.10.2018 у справі №5017/461/2012, від 29.11.2018 у справі №918/115/16, від 04.12.2018 у справі №906/1764/15, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 11.12.2018 №916/2878/14, від 15.01.2019 у справі №7/74, від 11.04.2019 у справі № 8/71-НМ, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17.

Встановлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яку не було залучено до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення її прав, інтересів та (або) обов`язків оскаржуваним судовим рішенням ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Здійснення апеляційного перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання за відсутності передбачених законом виняткових підстав є порушенням зазначеного принципу, що не є виправданим.

Як передбачено ч. 1, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтями 17, 254 Господарського процесуального кодексу України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 5023/3214/11.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України покладає на суд апеляційної інстанції обов`язок з`ясувати, чи вирішив суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, та встановити наявність чи відсутність правового зв`язку між особою, яка не брала участі у справі (скаржником), і сторонами у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3 сформульовано висновок про те, що у разі якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_2 , і лише після встановлення таких обставин вирішити питання про залучення такої особи до розгляду спору у якості третьої особи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, предметом спору у даній справі були вимоги ОСОБА_1 до Садівничого товариства ВЕТЕРАН ОДВО про:

1) визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО, що оформлене протоколом № 2 загальних зборів СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 09.07.2023;

2) скасування у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу СТ ВЕТЕРАН ОДВО, а саме: зміна керівника юридичної особи (зміни від 08.09.2023), що здійснена на підставі протоколу № 2 загальних зборів СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 09.07.2023;

3) визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО, що оформлене протоколом № 1/2024 загальних зборів СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 14.07.2024.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що вказані рішення порушують його права, як члена СТ ВЕТЕРАН ОДВО, оскільки прийняті з порушенням норм чинного законодавства, зокрема неуповноваженими особами, за відсутності кворуму та неналежного повідомлення позивача.

За результатами розгляду таких вимог, судом першої інстанції прийнято рішення від 26.11.2025, яким позов задоволено частково, визнано недійсними рішення загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО», оформлені протоколом № 2 загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО» від 09.07.2023, визнано недійсними рішення загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО», оформлені протоколом № 1/2024 загальних зборів Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО» від 14.07.2024, у задоволенні решти позову відмовлено

Не погодившись з даним рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 у цій справі, ОСОБА_2 , як особа які не брала участі у розгляді справи, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування власного права на апеляційне оскарження, як особа яка не брала участі у розгляді справи, апелянт зазначає, що є членом Садівничого товариства «ВЕТЕРАН ОДВО», та вважає оскаржувані позивачем рішення загальних зборів такими, що проведені з дотриманням вимог чинного законодавства, спрямовані на покращення діяльності товариства, в той час як позивач зловживає своїми правами та звернувся з необґрунтованим позовом до суду.

Судова колегія зазначає, що за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, інтересів та (або) обов`язків, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує скаржник, було реальним, стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів.

Вирішення судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки, особи, не залученої до участі у справі, буде мати місце, якщо такі права, інтереси та (або) обов`язки, особи виникають саме із оскарженого судового рішення, а не із інших юридичних фактів, з яких виходив суд, приймаючи своє рішення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №916/2179/17.

Колегія суддів дослідивши зміст, мотиви та резолютивну частину оскаржуваного рішення наголошує на тому, що рішенням Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 по даній справі не вирішувалося питання про права, інтереси чи обов`язки ОСОБА_2 , оскільки предметом даному позову була вимога позивача до відповідача про визнання недійсними та скасування рішення загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО.

Слід наголосити на тому, що оскаржуваним позивачем рішенням загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО від 09.07.2023 вирішувалися наступні питання: 1) прийняття рішення про обрання голови та секретаря зборів; 2) звіт голови правління про роботу правління товариства за звітний період; 3) обрання голови правління товариства; 4) обрання членів правління товариства; 5) обрання ревізійної комісії товариства.

На зборах було вирішено, зокрема: обрати головою зборів ОСОБА_3 , а секретарем - ОСОБА_4 , доручити зазначеним особам підписати протокол та додатки до нього; обрати ОСОБА_5 новим головою правління; обрати членів правління - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5

14.07.2024 відбулись загальні збори членів СТ ВЕТЕРАН ОДВО, які було ініційовано головою правління товариства ОСОБА_5 у зв`язку із необхідністю впорядкування діяльності товариства, ведення бухгалтерського обліку, погашення заборгованості, яка виникла під час роботи попереднього голови правління - ОСОБА_12 .

Порядок денний загальних зборів 14.07.2024 охопив наступні питання: 1) обрання голови та секретаря загальних зборів; 2) звіт бухгалтера товариства - ОСОБА_13 ; 3) надання дозволу правлінню товариства на підвищення витрат з оплати праці у випадку підвищення рівня мінімальної заробітної плати у відповідності до Закону України Про державний бюджет; 4) розробка відповідної платформи та можливість проведення зборів та голосування членів товариства за допомогою електронних засобів; 5) питання заборгованості члена правління товариства ОСОБА_6 ; 6) штрафи за порушення фінансової дисципліни зі сплати членських внесків та комунальних платежів членами товариства, запровадження санкцій; 7) встановлення розміру штрафних санкцій у випадку припинення надання комунальних послуг членам товариства, внаслідок порушення статутних зобов`язань із сплати комунальних послуг, передбачених п. 3.8.3. Статуту товариства; 8) посилення контрольно-перепускного режиму під час дії воєнного стану; 9) вжиття заходів до колишнього голови правління товариства ОСОБА_12 з питань передачі фінансової документації та матеріальних засобів товариства, нанесення матеріальної шкоди товариству; 10) затвердження кошторису товариства, прийнятого у листопаді 2023 року; 11) затвердження кошторису на 2024-2025 роки; 12) про стан території товариства та стихійного звалища; 13) різне.

Зі змісту оскаржуваних позивачем рішень загальних зборів засновників СТ ВЕТЕРАН ОДВО не вбачається, що таким рішенням вирішено будь-які питання, які безпосередньо стосуються прав, інтересів або обов`язків ОСОБА_2 . Зокрема, останні не містять жодних суджень щодо прийняття, виключення апелянта з членів СТ ВЕТЕРАН ОДВО, позбавлення його прав, як члена СТ ВЕТЕРАН ОДВО тощо.

Колегія суддів також наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі на підставі: заяви таких третіх осіб про вступ у справу; заяви учасників справи; за ініціативою суду. Підставою для залучення судом до участі у справі осіб, які не є стороною у справі, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є обставини можливості впливу судового рішення зі спору на права та обов`язки цих осіб щодо однієї із сторін. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 926/148/24.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17 вказала, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому у неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас, предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у такому процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Як вже було вказано вище, у разі подання апеляційної скарги не учасником справи, який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, а особою, яка взагалі не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції, перш за все, має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним. Така правова позиція послідовно та неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 10.09.2020 та від 23.11.2020 у справі № 914/1643/19, від 05.11.2020 у справі № 912/837/19, від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, від 18.09.2023 у справі № 914/1334/20, від 04.10.2023 у справі № 910/1005/23, від 16.10.2023 у справі № 914/794/21, від 12.03.2024 у справі № 910/6180/20, від 17.05.2024 у справі № 910/5094/23, від 22.05.2024 у справі № 910/4552/23, від 10.06.2024 у справі № 910/4552/23.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права, інтереси та (або) обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3 та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19).

В свою чергу, як вже було вказано вище, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Наведене також відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г, від 17.10.2022 у справі № 904/6084/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалося жодних питань про права, обов`язки та інтереси особисто ОСОБА_2 , оскільки як вбачається з тексту рішення суду першої інстанції у цій справі, ні описова, ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення суду першої інстанції не містять будь-яких суджень чи висновків суду саме про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника. Скаржником також не вказано конкретні пункти, абзаци тощо мотивувальної або резолютивної частини оскаржуваного рішення в яких йдеться про його права, інтереси та (або) обов`язки та про які саме, тобто чи повинен апелянт виконати будь-які зобов`язання, чи утриматись від вчинення певних дій, тощо.

Саме лише припущення скаржника, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, то такі з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги, оскільки апелянтом не доведено прямого та безпосереднього зв`язку між оскаржуваним рішенням та його впливом на їх права, інтереси, та/або обов`язки.

Відтак, суд апеляційної інстанції вказує, що в даному випадку оскаржуване рішення суду першої інстанції, жодним чином не стосується і не впливає на права і обов`язки апелянта, і під час вирішення даного спору питання щодо їх прав та обов`язків судом не вирішувалось. Ані мотивувальна, ані резолютивні частини оскаржуваного рішення не містять жодних висновків суду про права/інтереси та обов`язки такої особи.

Колегія суддів також зазначає, що апелянтом не надано, а наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він є учасником саме спірних правовідносин, які були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції вказує, що в даному випадку скаржником, як особою яка не брала участі у справі, оскаржується рішення суду першої інстанції, яке жодним чином не стосується і не впливає на її права і обов`язки, оскільки під час вирішення даного спору питання щодо його прав та обов`язків судом не вирішувалось.

Слід також наголосити на тому, що саме по собі членство апелянта у СТ ВЕТЕРАН ОДВО не свідчить про те, що останній наділений безумовними правами на оскарження рішення суду першої інстанції, навіть за умови не вирішення судом питань, які стосуються безпосереднього його прав на обов`язків. Навпаки, як вже було вказано вище, та узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду, право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, особа, яка не була залучена до участі у справі, має лише за наявності певних обставин, а саме якщо таке рішення містить висновки про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також зауважував, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Дія 97" проти України").

До того ж ЄСПЛ вказував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції у разі якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України").

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні від 13.06.2019 № 4-рн/2019 Конституційний Суд України вказав, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи - одна з конституційних засад судочинства - спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абзац 13 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини названого рішення).

Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абзац 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.03.2020 № 5-р/2020).

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 264 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/7523/15-г, від 12.11.2018 у справі № 21/358-06-11049, від 30.01.2019 у справі № 47/66-08, від 25.04.2019 у справі № 5004/639/12 , від 18.04 2019 у справі № 916/2179/17, від 12.08.2019 у справі № 909/1190/17 та від 19.09.2019 у справі № 910/17558/18.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що апеляційне провадження по справі №916/2538/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України, оскільки судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження встановлено, що оскаржуваним рішенням господарського суду питання про права, інтереси та/або обов`язки апелянта не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 232, 234, 235, 264 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження по справі №916/2538/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Одеської області від 26.11.2025 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.03.2026.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Принцевська Н.М.