номер провадження справи 4/82/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.02.2026 Справа № 908/1351/24

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Зінченко Н.Г., при секретарі судового засідання Проценко І.Е., розглянувши матеріали подання вих. № 0129/184, сформоване в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС від 26.01.2026, (вх. № 1950/08-08/26 від 26.01.2026) приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, в межах виконавчого провадження з виконання наказу № 908/1351/24, виданого 03.09.2024 Господарським судом Запорізької області

за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32)

до відповідача 1 Фермерського господарства «ТАРАСОВ», (71311, Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, с. Велика Знам`янка, вул. Центральна, буд. 462)

до відповідача 2 Фермерського господарства «ЯСТРЕБ», (71312, Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, с. Велика Знам`янка, пров. Свободний, буд. 1А)

до відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄР», (71313, Запорізька область, Кам`янсько-Дніпровський район, с. Велика Знам`янка, пров. Свободний, буд. 1А)

до відповідача 4 ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 )

до відповідача 5 ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_1 )

до відповідача 6 ОСОБА_3 , ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 7 712 181,69 грн.

орган виконання - Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович, (69035, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, буд. 47)

заінтересована особа - ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_2 )

За участю представників сторін:

від позивача - Левченко Ю.В., на підставі довіреності № 2 від 06.01.2026 (адвокат), (в режимі відеоконференції);

від відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 6 - не з`явився;

віл органу виконання - приватний виконавець Котула А.М., на підстав службового посвідчення № 0386 від 19.07.2019;

заінтересована особа ( ОСОБА_4 ) - не з`явився;

УСТАНОВИВ

26.01.2026 до Господарського суду Запорізької області від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича надійшло подання про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, в межах виконавчого провадження з виконання наказу № 908/1351/24, виданого 03.09.2024 Господарським судом Запорізької області.

Згідно Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.01.2026 подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24 передано на розгляд судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.01.2026 подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24 прийнято судом до розгляду, судове засідання з розгляду подання призначено на 17.02.2026.

В судове засідання 17.02.2026 з`явилися представник позивача (стягувача у справі) та приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович особисто. Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

До системи відеоконференцзв`язку 17.02.2026 приєднався представник позивача. Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. приймав участь в судовому засіданні 17.02.2026 безпосередньо в залі Господарського суду Запорізької області.

Верховний Суд у постанові від 17.04.2025 по справі № 910/13689/22 дійшов висновку, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звертатися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти. Така заява фактично є заявою про встановлення чи зміну способу виконання рішення та підлягає розгляду судом по суті в порядку, встановленому статтею 331 ГПК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Зважаючи на те, що наведене подання стосується надання дозволу на звернення стягнення у межах процедури виконавчого провадження нерухомого майна боржника, в якому зареєстровані неповнолітні діти, суд повідомляв про розгляд цього подання Районну адміністрацію по Вознесенівському району Запорізької міської ради та матір неповнолітньої особи - ОСОБА_4 .

Представники відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 6 (боржників у справі), представник Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради та ОСОБА_4 в судове засідання 17.02.2026 не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду подання про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24 зазначені особи повідомлялися належним чином у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, враховуючи територіальне перебування відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 6 на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» ухвала Господарського суду Запорізької області від 28.01.2026 у справі № 908/1351/24 опубліковані на офіційному веб-сайті судової влади України.

Копія ухвали Господарського суду Запорізької області від 28.01.2026 у справі № 908/1351/24, яка направлялася ОСОБА_4 за зареєстрованою адресою проживання, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта»: «За закінченням терміну зберігання».

Будь-яких письмових пояснень, заперечень щодо подання про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24 від відповідачів 1, 2, 3, 4, 5, 6, Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради та ОСОБА_4 до суду станом на час проведення судового засідання не надійшло.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» сторони спору зобов`язані в розумні інтервали часу вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У справі «Осіпов проти України» суд зазначив, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Враховуючи присічний строк розгляду заяв про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви в судовому засіданні 17.02.2026.

З урахуванням викладеного, суд розглянув подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24 по суті за наявними в ній матеріалами та прийняв ухвалу по суті подання в судовому засіданні 17.02.2026.

Відповідно до змісту статті 233 ГПК України, 17.02.2026 за результатами розгляду заяви, судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи № 908/1351/24 та подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.08.2024 у справі № 908/1351/24 стягнуто з Фермерського господарства «ТАРАСОВ» солідарно з Фермерським господарством «ЯСТРЕБ», солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄР», солідарно з ОСОБА_1 , солідарно з ОСОБА_2 і солідарно з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по простроченому кредиту в розмірі 5 505 937 грн. 26 коп., заборгованість по простроченим відсоткам в розмірі 442 788 грн. 02 коп., заборгованість по залишку строкових відсотків по ставці ФРП у розмірі 1 763 456 грн. 41 коп., а також стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір в рівних частинах по 15 424 грн. 18 коп.

03.09.2024 на виконання зазначеного рішення Господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з Фермерським господарством «ТАРАСОВ», солідарно з Фермерським господарством «ЯСТРЕБ», солідарно з Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНВЕЄР», солідарно з ОСОБА_1 і солідарно з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по простроченому кредиту в розмірі 5 505 937 грн. 26 коп., заборгованість по простроченим відсоткам в розмірі 442 788 грн. 02 коп., заборгованість по залишку строкових відсотків по ставці ФРП у розмірі 1 763 456 грн. 41 коп.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула Артем Михайлович звернувся до Господарського суду Запорізької області з поданням про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, в межах виконавчого провадження з виконання наказу № 908/1351/24, виданого 03.09.2024 Господарським судом Запорізької області.

У зазначеному поданні приватний виконавець із посиланням на ст., ст. 1, 2, 5, 10, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, ст. 331 ГПК України просить суд надати дозвіл щодо звернення стягнення на квартиру загальною площею 54,88 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах виконання наказу про примусове виконання № 908/1351/2024 від 03.09.2024, виданого Господарським судом Запорізької області, без отримання дозволу органу опіки та піклування.

Приватний виконавець у поданні зазначив наступні обставини:

В провадженні приватного виконавця знаходиться виконавче провадження № ВП НОМЕР_2 з виконання наказу про примусове виконання № 908/1351/2024 від 03.09.2024, виданого Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (), заборгованості по простроченому кредиту у розмірі 5 505 937 грн. 26 копійок, заборгованість по простроченим відсоткам в розмірі 442 788 грн. 02 коп., заборгованість по залишку строкових відсотків по ставці ФРП у розмірі 1 763 456 грн. 41 коп.

Згідно відмітки на виконавчому документі приватного виконавця Хохлова К.К. від 02.06.2025, залишок боргу за виконавчим документом складає 7 696 266 грн.

16.06.2025 приватним виконавцем Котула А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 54,88 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1403 від 11.08.2015, видавник: приватний нотаріус ЗМНО, Пилипенко О.В.

Виконавцем у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника від 16.06.2025, яку направлено сторонам виконавчого провадження згідно вимогам ст. 28 цього Закону.

З метою встановлення зареєстрованих в квартирі неповнолітніх осіб, виконавцем направлявся запит про зареєстрованих осіб від 16.06.2025 за вих. № 0129/13394 до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради.

Відповідно до інформації, отриманої від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована неповнолітня особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виконавцем направлявся запит до Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 30.09.2025 про надання дозволу на реалізацію квартири, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина.

Згідно відповіді Районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування, № 01-13/2732 від 14.10.2025 у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна боржника відмовлено.

Враховуючи, що боржник ОСОБА_2 рішення суду не виконує, а також те, що у боржника відсутнє будь-яке інше майно/кошти, за рахунок яких можливо було задовольнити вимоги стягувача у виконавчому провадженні, у приватного виконавця виникла необхідність звернутись до суду за отриманням дозволу на реалізацію належної боржнику на праві власності квартири АДРЕСА_4 , у якій зареєстрована неповнолітня особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи з положень сталої судової практики у вирішенні таких питань, згода органу опіки та піклування при виконанні судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, законом не вимагається, а в разі виконання інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу з боржника ( його поручителя) на суму зобов`язань, отримання дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим.

У даному випадку на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. перебуває наказ про примусове виконання № 908/1351/2024 від 03.09.2024, виданий Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (), заборгованості по простроченому кредиту у розмірі 5 505 937 грн. 26 копійок, заборгованість по простроченим відсоткам в розмірі 442 788 грн. 02 коп., заборгованість по залишку строкових відсотків по ставці ФРП у розмірі 1 763 456 грн. 41 коп. Таким чином, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, отримання приватним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження.

Проте, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій. При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

Наведені вище норми чинного законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах дають підстави для висновку, що державний чи приватний виконавець має обов`язок звернутися за дозволом до органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а в разі відмови органу опіки та піклування, державний чи приватний виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, вбачається, що батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Тобто, неповнолітній ОСОБА_5 не є дитиною боржника за виконавчим провадженням.

Разом з неповнолітньою особою зареєстровано проживання також його матері ОСОБА_4 , яка є сестрою боржника, що свідчить про відсутність встановленої опіки або піклування.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: квартира загальною площею 91,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Тобто, в даному випадку у матері неповнолітнього ОСОБА_5 наявне інше житло, яке може використовуватись як постійне місце проживання.

Враховуючи викладене, звернення стягнення на квартиру боржника ОСОБА_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 жодним чином не порушує права неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, приватний виконавець вважає, що з метою виконання рішення суду, наявні обґрунтовані підстави для задоволення поданого ним подання.

Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» подані письмові Пояснення (вх. № 3147/08-08/26 від 10.02.2026) щодо подання про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24, в яких позивач (стягувач у виконавчому провадженні) повністю підтримав подання приватного виконавця та зазначив, що АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», як стягувач у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 зацікавлений у тому, щоб рішення суду було виконане. Як вбачається з подання приватного виконавця у квартирі боржника ОСОБА_2 зареєстрована дитина, батьком якої є не боржник. Реєстрація дітей у квартирі задля створення перепон у звернення на неї стягнення є давно відомим та поширеним інструментом недобросовісних боржників, які створюють перешкоди у виконанні рішення суду. Проте, правосуддя не може бути осторонь у питанні виконання вже ухваленого рішення суду, та у кожному конкретному випадку повинно з`ясовувати всі обставини конкретних дій боржників для можливості подальшого виконання рішення суду. З огляду на те, що продаж даного майно боржника є єдиним можливим інструментом для задоволення вимог стягувачів і виконання рішення суду, подання приватного виконавця є цілком обґрунтованим та законним. В свою чергу, жодного порушення прав зареєстрованої дитини немає та не може бути з огляду на те, що: зареєстрована дитина не є дитиною боржника, а отже не має ніяких прав на квартиру боржника; мати ( ОСОБА_4 ) зареєстрованої дитини має у своїй власності квартиру у м. Запоріжжя. Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що жодних фактичних чи законодавчих перешкоду у задоволенні подання приватного виконавця не існує. Таким чином, дотримуючись обґрунтованої пропорційності, принципів розумності та справедливості, стягувач за можливе, враховуючи конкретні обставини справи та поведінку боржника, задовольнити подання приватного виконавця та звернути стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована дитина.

Дослідивши матеріали справи № 908/1351/24, подану подання про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, у справі № 908/1351/24, та докази, надані в його обґрунтування, суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Згідно із частиною першою статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону. (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

У статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт перший частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункти 3, 6, 22 частин 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2016 № 2831/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5).

Вимога про отримання державним або приватним виконавцем дозволу органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема, передбачених статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від можливого порушення.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей та положення Інструкції № 512/5 державний або приватний виконавець у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, має обов`язок отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Подібні за змістом висновки викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №751/15667/15-ц, від 25.11.2019 у справі №718/482/15-ц, від 15.02.2023 у справі №2-537/11.

Зокрема, у постанові від 15.02.2023 у справі № 2-537/11 Верховний Суд зазначив: «… чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

З метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом ….

Під час розгляду такої заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.».

У постанові від 26.10.2021 у справі № 755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання: чи є відсутність згоди органу опіки та піклування при примусовому виконанні судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів підставою для висновку про неможливість державного або приватного виконавця вчиняти виконавчі дії щодо продажу такого майна, зазначила, що: "…Вимога про отримання дозволу Держвиконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону про охорону дитинства, статтею 12 Закону про основи созахисту, від можливого порушення.

Якщо суд приймає рішення про солідарне стягнення з боржника та його поручителя коштів у рахунок погашення їх зобов`язань перед кредитором, то суд не досліджує питання прав тих чи інших осіб, які пов`язані з можливими об`єктами жилої нерухомості, які вже сам Держвиконавець відповідно до Закону про виконавче провадження визначає до реалізації, зокрема, на відкритих торгах для забезпечення виконання цього судового рішення. А відтак проведення такої реалізації майна, в тому числі спірної квартири, не контролюється судом допоки відповідні дії Держвиконавця не оскаржуються кимось з учасників виконавчого провадження чи іншими особами відповідно до закону.

Разом з тим повноваження Держвиконавця не мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону про виконавче провадження не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон про виконавче провадження, такими повноваженнями Держвиконавця не наділяє. Також, наприклад, Держвиконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань Держвиконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.

… враховуючи вищезазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Зазначене стосується також і дій приватних виконавців.».

Таким чином, наведені вище норми чинного законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду у їх сукупності дають підстав дійти висновку, що державний чи приватний виконавець має обов`язок звернутися за дозволом до органу опіки та піклування для реалізації житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а в разі відмови органу опіки та піклування, державний чи приватний виконавець з метою виконання судового рішення та забезпечення дотримання прав дітей повинен звернутися до суду.

Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Під час розгляду такої заяви (подання) суд і вирішує питання щодо можливості державним або приватним виконавцем вчиняти виконавчі дії щодо продажу такого майна. Вирішуючи ці питання суд, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Районна адміністрація по Вознесенівському району Запорізької міської ради листом № 01-13/2732 від 14.10.2025 відмовила приватному виконавцю Котулі А.М. у наданні дозволу на реалізацію квартири, яка належить боржнику ОСОБА_2 , та заперечила проти примусової реалізації квартири АДРЕСА_4 , так як порушуються житлові права дитини, яка зареєстрована за даною адресою, що і стало підставою для звернення приватного виконавця Котули А.М. до суду із поданням, що розглядається судом.

Згідно приписів статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до частини 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частина 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989).

Наведені положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до частини 6 статті 17, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» права дитини на майно та порядок їх захисту встановлюються законами України. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до частин 1-3 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до частини 4 статті 177 СК України, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Аналіз зазначених норм однозначно свідчить, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси.

Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради № 06.4-06/02/15076 від 17.06.2025 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 23.06.2025 батьками дитини - ОСОБА_5 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є батько - ОСОБА_6 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та мати - ОСОБА_4 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Отже, неповнолітня дитина ОСОБА_5 зареєстрований в спірній квартирі разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 .

Разом із тим, згідно отриманої судом Відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2348474 від 17.02.2025 ОСОБА_4 на праві приватної власності належить інше нерухоме майно, а саме:

- квартира загальною площею 91,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (дата реєстрації: 18.12.2015, реєстраційний номер: 01);

- квартира загальною площею 54,88 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (дата реєстрації: 18.05.2005, реєстраційний номер: 10796334);

- квартира загальною площею 49,75 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (дата реєстрації 01.03.2010, реєстраційний номер 29806997).

В подальшому квартира АДРЕСА_4 відчужена відповідачу-6 у справі № 908/1351/24 - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу квартири, серія та номер: 1403, виданий 11.08.2015 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер відомостей про речове право: 10754514, дата, час державної реєстрації: 11.08.2015 12:48:12).

Про вказане свідчить Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна індексний номер 431427812 від 16.06.2025.

Згідно зі ст., ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст., ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на квартиру реєстраційний/кадастровий номер 01, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Пунктом 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, судом встановлено, що зареєстрована у спірній квартирі дитина - ОСОБА_5 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - не є дитиною боржника. Натомість мати дитини ( ОСОБА_4 ) має у власності інші квартири: загальною площею 91,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; загальною площею 49,75 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

В даному випадку, з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у справі № 908/1351/24, а саме відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким має дитина, оскільки служба у справах дітей відмовила, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована дитина, що відповідає положенням діючого законодавства.

Як з`ясовано судом, у матері неповнолітнього ОСОБА_5 наявне інше житло, яке може використовуватись як постійне місце проживання неповнолітньої дитини.

Вказане нерухоме майно відповідно до чинних житлових норм є достатньої площі для проживання разом з дитиною.

Таки чином, право на житло неповнолітньої дитини порушено не буде.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами приватного виконавця, що у даному випадку звернення стягнення на квартиру боржника ОСОБА_2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 жодним чином не порушує права неповнолітнього ОСОБА_5 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

При цьому, судом враховується, що у боржника у виконавчому провадження ВП № НОМЕР_2 - ОСОБА_2 - не має іншого майна для погашення заборгованості перед АТ «Банк Кредит Дніпро», відповідачі (боржники у виконавчому провадженні) у справі № 908/1351/24 ФГ «ТАРАСОВ», ФГ «ЯСТРЕБ» і ТОВ «КОНВЕЄР» мають місце реєстрації на тимчасово окупованій території України, все майно зазначених підприємств знаходиться на ТОТ України, господарська діяльність фактично не здійснюється, разом із тим сума заборгованості є значною (7 712 181,69 грн.).

Таким чином, суд констатує, що у даному випадку мають місце виключні обставини, при яких рішення суду не може бути виконано в інший спосіб, ніж звернення стягнення на належне на правові власності боржнику - ОСОБА_2 - нерухоме майно.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, проаналізувавши доводи приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М., викладенні у поданні про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, в межах виконавчого провадження з виконання наказу № 908/1351/24, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам у порядку статті 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання та надання приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Котулі А.М. дозволу на звернення стягнення на спірну квартиру, право на користування якою має неповнолітня дитина ОСОБА_5 .

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. 7 ч. 3 ст. 331 ГПК України).

Враховуючи перебування головуючого судді у справі Зінченко Н.Г. у період з 23.02.2025 по 27.02.2026 включно на підготовці суддів місцевих господарських судів, повний текст ухвали складено та підписано 02.03.2026.

Керуючись ст., ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули Артема Михайловича про звернення стягнення на квартиру, яка належить на правові власності боржнику, в якій зареєстрована неповнолітня дитина, в межах виконавчого провадження з виконання наказу № 908/1351/24, виданого 03.09.2024 Господарським судом Запорізької області задовольнити повністю.

2. Надати дозвіл щодо звернення стягнення на квартиру загальною площею 54,88 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні з виконання наказу про примусове виконання № 908/1351/2024 від 03.09.2024, виданого Господарським судом Запорізької області, без отримання дозволу органу опіки та піклування.

Копію даної ухвали направити сторонам у справі та іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.03.2026.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою: http://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/.

Суддя Н.Г.Зінченко

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.