ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 Справа № 917/2362/25

м. Полтава

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Ремонтно-будівельного, проектно-кошторисного приватного підприємства «Лідер» (адреса: 36008, м. Полтава, вул. Петра Дорошенка, 33, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН АГРО ГРУП» (адреса: 36039, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, село Федорівка, вул.Хорольська, буд. 21, )

про стягнення 157673,27 грн заборгованості за договором оренди майна №6/24 від 01.11.2024

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Суть спору: Ремонтно-будівельне, проектно-кошторисне приватне підприємство «Лідер» звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН АГРО ГРУП» 157673,27 грн заборгованості за договором оренди майна №6/24 від 01.11.2024, відшкодування витрат за комунальні послуги, стягнення інфляційних та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, згідно з заявою про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, позивач очікує понести судові витрати у справі на оплату судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди в частині оплати передбачених цим договором платежів у встановлений строк.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою від 15.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду в електронній формі до Електронних кабінетів позивача та його представника, засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвала суду від 15.01.2026 про прийняття позовної заяви до розгляду була повернута органом зв`язку як неотримана адресатом.

Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).

Отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Крім того, у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 № 906/587/17 зроблено висновок, що сам факт не отримання адресатом кореспонденції яка надсилалась на належну адресу та повернулась у зв`язку з нетриманням її адресатом не зумовлено об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 15.01.2026 була оприлюднена в Державному реєстрі судових рішень.

На офіційному сайті Господарського суду Полтавської області суд 04.02.2026 розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи.

Отже, сторони про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відзив на позов чи будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Строк на подання відзиву закінчився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

Між РБПКПП «Лідер», (далі «Орендодавець») та ТОВ «ГРЕЙН АГРО ГРУП» (надалі «Орендар) був укладений Договір № 6/24 оренди (найму) об`єктів нерухомості від 01.11.2024 року (далі - Договір), згідно з яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оплатне тимчасове (строкове) користування нежилі приміщення, які складаються з: - приміщення: дві кімнати на 2- му поверсі адміністративно-побутового корпусу, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Петра Дорошенка, буд. 33, загальною площею 59, 30 кв.м., у тому числі площа офісних приміщень на другому поверсі 59,30 кв.м.

Згідно п. 3.1 Договору оренди, Строк оренди за даним договором з дати передачі Об`єкта Орендарю, по 31 грудня 2025 року.

Згідно з п. 4.1 Договору оренди, розмір орендної плати становить по офісному приміщенню на другому поверсі: 180,00 грн., за 1 кв.м. (з урахуванням ПДВ), всього орендна плата складає 10 674 (десять тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 00 коп.) у тому числі ПДВ (20%) 1779,00 (одна тисяча сімсот сімдесят дев`ять) гривень 00 коп. за один календарний місяць.

Відповідно до п. 4.3 Договору оренди, вартість спожитих Орендарем комунальних послуг (електроенергії, опалення, водопостачання, каналізації) сплачується Орендарем Орендодавцю відповідно до фактичного використання. Сума коштів, що підлягає сплаті Орендарем за спожиті комунальні послуги розраховується Орендодавцем виходячи з тарифів за якими Орендодавець оплачує комунальні послуги та кількості спожитих Орендарем комунальних послуг визначається за приладами обліку (лічильниками), а за їх відсутності згідно площі Об`єкту оренди. Розрахована орендодавцем сума оплати вказується у рахунку орендодавця. Орендар повинен сплатити погоджену суму на поточний рахунок орендодавця.

За п. 4.4 Договору оренди, орендна плата сплачується Орендарем щомісяця протягом усього терміну оренди, починаючи з дати підписання акту прийому передачі Об`єкта Оренди.

Згідно п. 4.5 Договору Оренди, Орендна плата перераховується Орендарем на підставі рахунка Орендодавця у безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця щомісяця, не пізніше 5 числа поточного місяця, за місяць, що наступив.

На виконання умов Договору Орендодавець згідно з актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.11.2024 за договором № 6/24 оренди об`єктів нерухомості від 01.11.2024 року, передав нежиле приміщення Орендарю, а саме: приміщення 2 кімнати на 2-му поверсі адміністративно-побутового корпусу, за адресою: м. Полтава, вул. Петра Дорошенка, буд. № 33, на умовах сплати орендної плати у розмірі 10 674,00 грн на місяць, не пізніше п`ятого числа кожного місяця.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо внесення орендних платежів та вартості обумовлених послуг у визначений договором строк, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Позивач вказує, що після укладення Договору відповідач, як Орендар, здійснив дві щомісячні орендні оплати: 12.11.2024 року на суму 10 674 грн. - за листопад 2024 року та 26.12.2024 року на суму 10 674 грн. - за грудень 2024 року.

Внесення Орендарем орендної плати за Договором в зазначеному розмірі підтверджується відповідними виписками по рахунку РБПКПП «Лідер», залученими до матеріалів справи.

В подальшому, за посиланням позивача, ТОВ «ГРЕЙН АГРО ГРУП» свій обов`язок по сплаті щомісячної орендної плати за Договором № 6/24 оренди (найму) об`єктів нерухомості від 01.11.2024 року не виконувало, орендна плата не сплачувалась, за комунальні платежі також сплат не було.

РБПКПП «Лідер» направило до ТОВ «ГРЕЙН АГРО ГРУП» претензію від 24.11.2025 року про сплату боргу за Договором № 6/24 оренди (найму) об`єктів нерухомості від 01.11.2024 року, яка залишена зі сторони відповідача без відповіді та задоволення.

За розрахунком позивача несплаченою є орендна плата за період з 01.01.2025 по 24.12.2025 (за 12 місяців оренди) в розмірі 128088,00 грн.

Згідно з п. 4.3 Договору оренди, борг за комунальні послуги становить 8774,17 грн. - за листопад 2024 року та 1133,44 грн. - за грудень 2024 року. На дані суми відповідачу були надані рахунки та погоджено і підписано Акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) №ОУ-0115 та №ОУ-0109.

Інфляційне збільшення суми боргу за розрахунком позивача становить 9 919,24 грн за період з січня 2025 по грудень 2025 на 128 088,00 грн боргу.

3% річних за розрахунком позивача складають 3 758,42 грн за період прострочення з 01.01.2025 до 23.12.2025 (357 днів прострочення на 128 088,00 грн боргу).

При розгляді спору по суті суд бере до уваги наступні обставини.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Ключове зобов`язання орендодавця згідно зі ст. 759 ЦК України - передача наймачеві майна у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Акт прийому-передачі об`єкта оренди підписаний орендарем та орендодавцем 01.11.2024, а також скріплений печатками юридичних осіб без будь-яких зауважень та заперечень.

Факт отримання нерухомого майна в оренду, його характеристики та подальше користування сторонами не заперечувались.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що орендодавцем було належним чином виконано свій обов`язок з передачі згідно з Договором в оренду нерухомого майна, а відповідачем прийнято вказане майно у строкове платне користування без будь - яких зауважень.

Укладення між сторонами Договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування двома кімнатами на 2- му поверсі адміністративно-побутового корпусу, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Петра Дорошенка, буд. 33, що, в свою чергу, породжує обов`язок відповідача сплачувати плату за користування орендованим нерухомим майном.

За змістом ст.762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Порядок сплати оренди сторони визначили у розділі 4 Договору.

Як встановлено судом, за п 4.5 Договору відповідач повинен був сплачувати місячну орендну плату у розмірі 10674,00 грн не пізніше 5 числа поточного місяця, за місяць, що наступив.

Отже, строк оплати орендних платежів є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачем не було сплачено у визначені Договором строки орендну плату, внаслідок чого у відповідача виникла відповідна заборгованість.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 128088,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати за період з 01.01.2025 по 24.12.2025 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача заборгованість зі сплати комунальних платежів в розмірі 8774,17 грн за листопад 2024 року та 1133,44 грн за грудень 2024 року, всього 9907,61 грн.

Як встановлено судом, за п. 4.3 Договору відповідач зобов`язаний, окрім сплати орендної плати, відшкодувати витрати орендодавця на утримання орендованого майна, зокрема, відшкодувати витрати на споживання електроенергії опалення, водопостачання, каналізації.

Акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) на вказані суми, а саме Акт № ОУ-0109 від 30.11.2024 на суму 8774,47 грн та Акт № ОУ-0115 від 31.12.2024 на суму 1133,44 грн були затверджені і підписані представниками обох сторін та засвідчені печатками без заперечень та зауважень. Таким чином, за висновком суду, наведені акти вважаються доказом надання позивачем відповідних послуг.

Проте, Договором не визначено конкретного строку оплати. Так, п. 4.3. Договору вказує на необхідність зазначення позивачем «розрахованої орендодавцем суми оплати в рахунку на оплату», проте не вказує на строк здійснення цієї оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

24.11.2025 року позивачем направлялась відповідачу претензія від 24.11.2025 року (докази відправки в матеріалах справи) щодо стягнення боргу за оренду майна, комунальних платежів, а також інфляційних та річних за прострочення грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів з моменту отримання даної претензії.

Претензія фактично не була отримана відповідачем, про що свідчить інформація з вебсайту АТ "Укрпошта" за поштовим відправленням з штрих-кодовим ідентифікатором 284. 23.12.2025 відділенням зв`язку зроблено запис: «Повернення Відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою)».

Суд враховує ту обставину, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, а також близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Таким чином, строк оплати за договором в частині відшкодування комунальних платежів настав щонайменше через 10 днів після проставлення поштою відповідної відмітки про повернення претензії відправнику, а відповідач є таким, що прострочив зобов`язання зі сплати комунальних платежів з 03.01.2026.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами обсяг комунальних послуг та їх вартість за спірний період, які підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати та річні є невід`ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Оскільки договором встановлені чіткі строки виконання зобов`язань щодо оплати оренди, не виконавши ці зобов`язання у встановлений строк, орендар вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Позивач заявив до стягнення інфляційні втрати та 3% річних на основну суму боргу зі сплати оренди.

Інфляційне збільшення суми боргу за розрахунком позивача становить 9 919,24 грн за період з січня 2025 по грудень 2025 на 128 088,00 грн боргу.

3% річних за розрахунком позивача складають 3 758,42 грн за період прострочення з 01.01.2025 до 23.12.2025 (357 днів прострочення, нарахованих на 128 088,00 грн боргу).

Верховний Суд у постановах неодноразово висловлював позицію стосовно того, що з огляду на вимоги частини п`ятої статті 236, статей 86, 237 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (постанови Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 22.11.2023 у справі № 904/464/23).

Розрахунки відсотків річних та інфляційних втрат здійснені позивачем без урахування відповідних дат прострочення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати щомісячної суми орендних платежів, які, за встановлених судом обставин, настають не раніше шостого числа поточного місяця. Розрахунок за кожним місячним платежем потрібно здійснювати окремо. Позивач натомість розрахував 3% річних та інфляційні на загальну суму боргу з оренди в розмірі 128088,00 грн за загальний період прострочення з 01.01.2025 по 23.12.2025, тобто включно з платежами, строк оплати яких на момент нарахування ще не настав.

В результаті самостійного проведення розрахунків, суд визначив, що суми нарахувань складають: 1952,73 грн 3 % річних та 4016,60 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 01.01.2025 до 23.12.2025. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних відхиляються за їх безпідставністю.

Перевірка правильності розрахунку інфляційних та річних проводилася за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи «Ліга 360».

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням всіх вказаних обставин у їх сукупності, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог частково, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2211,79 грн витрат по сплаті судового збору з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 в зв`язку з поданням позовної заяви в електронному вигляді через систему «Електронний суд».

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні з позовною заявою до суду, позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн, тобто 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно з підп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, різниця між сплаченим, та належним до сплати судовим збором, за подання даного позову складає 605,60 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За таких обставин, питання про повернення надлишково сплаченої суми судового збору (605,60 грн) буде вирішено судом після звернення позивача з відповідним клопотанням, в порядку приписів ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. 74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРЕЙН АГРО ГРУП» (адреса: 36039, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, село Федорівка, вул.Хорольська, буд. 21, ) на користь Ремонтно-будівельного, проектно-кошторисного приватного підприємства «Лідер» (адреса: 36008, м. Полтава, вул. Петра Дорошенка, 33, ): 128 088,00 грн основного боргу; 9907,61 грн витрат на оплату комунальних послуг; 4 016,60 грн інфляційних втрат; 1 952,73 грн 3% річних; 2211,79 судового збору.

3. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.І. Пушко