ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
17.03.2026 Справа № 914/2222/25
Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Куцик І.М.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2026
у справі № 914/2222/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря, м. Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація, м. Львів
про: стягнення заборгованості в розмірі 19 872,35 грн.
Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
На адресу Господарського суду Львівської області в систему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація про стягнення заборгованості в розмірі 19 872,35 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025, справу № 914/2222/25 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.07.2025, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 914/2222/25 за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почати зі стадії відкриття провадження у справі.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 у справі № 914/2222/25 вирішено позовні вимоги задоволити частково та стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря 12 000,00 грн. штрафу, 1 600,00 грн. неустойки та 3 028,00 грн. понесених витрат на сплату судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06.03.2026 за вх. № 1034/26 на адресу суду в систему Електронний суд від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2222/25.

У заяві про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2025, представник позивача зазначає про те, що оскільки, рішення суду згідно з ч.6 ст.242 ГПК України вважається врученим позивачу 04.03.2026, а за змістом ч.8 ст.129 ГПК України докази судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, зважаючи, що сторона позивача не брала участі в судовому засіданні 18.02.2026, наявні підстави для поновлення судом зазначеного строку. На підставі наведеного, позивач просив суд поновити строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів понесення таких витрат, а також винести додаткове рішення про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Овація на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.03.2026 постановлено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про поновлення строку для подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів понесення таких витрат задоволити та поновити Товариству з обмеженою відповідальністю Зоря строк для подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів понесення таких витрат. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2025 прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.03.2026.

17.03.2026 представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи). Причин неявки в судове засідання не повідомив.

17.03.2026 представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи). Причин неявки в судове засідання не повідомив.

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 17.03.2026 не здійснюється.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши в судовому засіданні заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2026, дослідивши подані суду документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві за вх. № 2466 від 18.07.2025, представник позивача, зокрема зазначає, що докази понесених судових витрат на правничу допомогу будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до вимог ч.8 ст.129 ГПК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.02.2026 у справі № 914/2222/25 вирішено позовні вимоги задоволити частково та стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря 12 000,00 грн. штрафу, 1 600,00 грн. неустойки та 3 028,00 грн. понесених витрат на сплату судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06.03.2026 за вх. № 1034/26 на адресу суду в систему Електронний суд від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 914/2222/25.

У заяві про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2025, представник позивача зазначає про те, що оскільки, рішення суду згідно з ч.6 ст.242 ГПК України вважається врученим позивачу 04.03.2026, а за змістом ч.8 ст.129 ГПК України докази судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, зважаючи, що сторона позивача не брала участі в судовому засіданні 18.02.2026, наявні підстави для поновлення судом зазначеного строку. На підставі наведеного, позивач просив суд поновити строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів понесення таких витрат, а також винести додаткове рішення про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Овація на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.03.2026 постановлено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про поновлення строку для подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів понесення таких витрат задоволити та поновити Товариству з обмеженою відповідальністю Зоря строк для подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу та доказів понесення таких витрат. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2025 прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.03.2026.

Представником позивача, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., долучено до матеріалів справи наступні документи: ордер на надання правничої допомоги серія ВС № 1385160 від 17.07.2025, виданий Адвокатським об`єднанням «Тарасенко, Скочипець і партнери» адвокату Вівчарівському В.П.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001542 від 26.06.2019; договір про надання правничої допомоги № 17/07-25 від 17.07.2025, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Зоря та Адвокатським об`єднанням «Тарасенко, Скочипець і партнери»; довіреність № 1/12-22 від 27.12.2022, яка видана Адвокатським об`єднанням «Тарасенко, Скочипець і партнери» адвокату Вівчарівському В.П.; акт приймання наданих послуг № 1 від 05.03.2026; детальний опис наданих послуг адвокатом Вівчарівським В.П. у справі № 914/2222/25.

За результатами розгляду справи, витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017), необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача у справі № 914/2222/25 представляв адвокат Вівчарівський В.П. Позовна заява у даній справі подана за електронним підписом адвоката Вівчарівського В.П.

Повноваження адвоката Вівчарівського В.П. підтверджені ордером на надання правничої допомоги серія ВС № 1385160 від 17.07.2025.

Так, 17 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Зоря (за договором Довіритель) та Адвокатським об`єднанням «Тарасенко, Скочипець і партнери» (за договором Адвокат) укладено Договір про надання правничої допомоги № 17/07-25 (надалі Договір).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору, Довіритель доручає, а Адвокат зобов`язується від імені, в інтересах, під контролем та за рахунок Довірителя вчиняти юридичні дії на умовах та в порядку визначеному цим Договором.

Згідно Договору п. 1.2, види юридичних дій, які надаються Адвокатським об`єднанням «Тарасенко, Скочипець і партнери»: надання правової допомоги та представництво інтересів Довірителя в судах усіх інстанцій та юрисдикцій , а також в усіх підприємствах, установах, організаціях приватного чи публічного права, щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВАЦІЯ» (ідентифікаційний код 22392394) заборгованості, штрафних санкцій та інших платежів за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681, а також усіх інших питань, які виникають з цього приводу, включаючи примусове виконання рішення суду про задоволення позовних вимог Довірителя (п. 1.2 Договору).

У п. 4.1 Договору сторони погодили, що розмір винагороди (гонорару) Адвоката за надання правової допомоги Довірителю та представництва інтересів Довірителя щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВАЦІЯ» (ідентифікаційний код 22392394) заборгованості, штрафних санкцій та інших платежів за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681, а також усіх інших питань, які виникають з цього договору, в суді першої інстанції в порядку господарського судочинства складається із вартості: 4.1.1 Правового супроводу справи (складення та подання усіх необхідних заяв, претензій, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, адвокатських запитів, сплата обов`язкових платежів, участь в переговорах, надання правової

інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, пред`явлення позовів, представництво інтересів Довірителя у судах, інша правова допомога) незалежно від його обсягу, змісту, характеру та складності, у фіксованому розмірі 8 000,00 грн. без ПДВ. 4.1.2. Участі у судових засіданнях у розмірі 1 000,00 грн. без ПДВ за одне судове засідання, незалежно від його тривалості та результату (відкладення, перерви тощо).

Відповідно до умов пункту 4.2 Договору, винагорода (гонорар) Адвоката сплачується готівкою або шляхом перерахунку на поточний рахунок Адвоката протягом десяти робочих днів з дня набрання рішенням суду першої інстанції законної сили та після підписання Сторонами Акта приймання наданих послуг, який передбачено п.4.3 Договору.

Згідно п. 5.1 Договору, даний Договір набуває чинності з дня підписання його Сторонами та діє до його остаточного виконання. Кожна із Сторін вправі в будь-який час відмовитися від цього Договору, повідомивши про це другу сторону не пізніше 7 днів до дня припинення цього Договору.

Факт надання правової допомоги підтверджується Актом приймання наданих послуг № 1 від 05.03.2026 за Договором про надання правничої допомоги від 17.07.2025 № 17/07-25.

У Акті приймання наданих послуг № 1 від 05.03.2026 зазначено, що Адвокат надав, а Довіритель прийняв послуги з надання правової допомоги та представництва інтересів Довірителя по справі про стягнення з ТОВ «ОВАЦІЯ» (код 22392394) заборгованості, штрафних санкцій за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681 в обсязі та на умовах, передбачених Договором, а саме: вивчено матеріали справи; надано правові консультації, в тому числі щодо судової практики з даної категорії справ, зокрема практики Господарського суду Львівської області у справах про стягнення заборгованості, штрафних санкцій за договорами оренди; - складено та подано до суду позовну заяву до ТОВ «ОВАЦІЯ», запитання для письмового опитування відповідача ТОВ «ОВАЦІЯ» як свідка, заяву про виклик свідків, клопотання щодо відповіді відповідача на запитання як свідку; участь в судових засіданнях 28.10.2025, 12.11.2025, 25.11.2025, 10.12.2025, 27.01.2026 та 11.02.2026 року. Загальна вартість винагороди (гонорару) Адвоката за надані послуги, відповідно до п.4.1 Договору становить 10 000,00 грн. Довіритель підтверджує, що немає жодних претензій до якості та обсягу наданих Адвокатом послуг.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що представник позивача здійснював підготовку позовної заяви, брав участь в судових засіданнях у даній справі, подавав на адресу суду письмові заяви та клопотання. Відтак, вказане підтверджує наявність фактичного надання адвокатських послуг представниками позивача у даній справі.

Стосовно витрат на професійну-правничу допомогу на загальну суму 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат, визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми встановлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку, суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/15621/19.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 01.06.2018 у справі N 904/8478/16).

Як зазначено в постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача, має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації, також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

З урахуванням наведених вище норм процесуального законодавства України та правових позицій Верховного Суду, вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд, керуючись положеннями ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, вважає за можливе з власної ініціативи обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які розподіляються позивачу.

При цьому, суд бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, котрі вона неодноразово викладала в постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (пункт 5.44), від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 (пункти 135, 147), згідно яких не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На переконання суду, заявлений до стягнення розмір витрат на надання правової допомоги (10 000,00 грн.) не відповідає критерію розумності, зважаючи на обставини цієї справи. Так, позовна заява у справі № 914/2222/25 стосується стягнення з відповідача 19 872,35 грн. заборгованості за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681, з яких: 12 000,00 грн. штраф, 6400,00 грн. неустойка, 282,81 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 1189,55 грн. - інфляційні втрати, тобто належить до категорії нескладних, та загальнопоширених в українському судочинстві, а судова практика щодо вирішення відповідних спорів є сформованою та широко застосовною судами. Правове регулювання спірних правовідносин фактично зводиться до окремих норм ЦК України та не вимагає застосування будь-якого іншого спеціального законодавства.

Позовні вимоги про стягнення суми коштів ґрунтуються виключно на одному Договорі оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681.

Обсяг наданих адвокатом позивача послуг є звичайним для справ про стягнення заборгованості (подання позову, подання клопотань та заяв незначної складності).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного суду у справі № 910/9714/22 від 02.02.2024 зазначено, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21 щодо застосування статей 123, 126 ГПК України, про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.

Господарський суд враховує, що заявлена позивачем загальна сума витрат на професійну правничу допомогу виходить за розумні межі визначення розміру гонорару з урахуванням таких критеріїв як: справедливість, добросовісність, розумність; принципів співмірності та розумності судових витрат, складності справи №914/2222/25, витраченого адвокатом позивача часу на надання послуг у даній справі.

На думку суду, надані представником позивача докази про надання правової (професійної правничої) допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі (10 000,00 грн.) з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові по справі № 905/1795/18 від 07.11.2019 року, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, з врахуванням вищенаведеного, взявши до уваги характер спірних правовідносин у даній справі, зокрема, значення справи для сторін, категорію складності справи, обсяг доказів, предмет та ціну позову, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 ГПК України та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку в порядку ч.5 ст. 129 ГПК України, обмежити розмір витрат представника позивача на професійну правничу допомогу до 7 000,00 грн., що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, та що на переконання суду, є достатнім у даній справі.

Обмежуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника позивача, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача до 7 000,00 грн., суд не змінює їх суму та не втручається у правовідносини адвоката та його клієнта, а лиш використовує таке право, надане суду частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2023 у справі №910/7032/17 акцентує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009р., пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006р., пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., пункті 268 рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України від 02.06.2014р., заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково в розмірі 7 000,00 грн. У задоволенні стягнення решти суми витрат представника позивача на професійну-правничу допомогу, суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 16, 74, 76-80, 123, 124, 126, 129, ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 244, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2026 задоволити частково в сумі 7 000,00 грн.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація (79040, м.Львів, вул.Городоцька, 286Б; код ЄДРПОУ № 22392394) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря (79013, м. Львів, вул. Степана Бандери, 31; ) 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти вимог заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря про ухвалення додаткового рішення за вх. № 1034/26 від 06.03.2026 відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України, після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і в строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Долінська О.З.