ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Справа№ 910/16370/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 (повний текст складено 08.01.2026)

у справі № 910/16370/25 (суддя Котков О.В.)

за позовом заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора

в інтересах держави в особі:

1) Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України,

2) Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України

до Приватного акціонерного товариства «Рамзай»

про стягнення штрафних санкцій,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У грудні 2025 року заступник Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора (прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - Адміністрація) та Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - Департамент), у якій просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рамзай» (далі - Товариства) 21 474 441,08 грн штрафних санкцій (9 479 868,33 грн - пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення, за кожен день прострочення та 11 994 572,75 грн штрафу у розмірі 7% за прострочення понад 30 днів), нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням Товариством зобов`язань за державними контрактами №866-1710/12/Д25 від 14.12.2025, №867-1160/Д25 від 14.12.2025, №808-1160/Д25 від 02.12.2025.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 позовну заяву заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора в інтересах держави в особі Адміністрації та Департаменту до Товариства про стягнення штрафних санкцій повернуто заявнику без розгляду.

За висновком суду, у цьому випадку заявлені прокурором вимоги про стягнення штрафних санкцій хоч і стосуються одних і тих самих сторін, однак за своєю правовою природою не є пов`язаними між собою, оскільки ґрунтуються на різних правочинах (окремих трьох договорах, а саме державних контрактах №866-1710/12/Д25 від 14.12.2025, №867-1160/Д25 від 14.12.2025, №808-1160/Д25 від 02.12.2025). При цьому кожне зобов`язання є самостійною підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків, кожне з них тягне самостійні цивільно-правові наслідки, а їх виконання засвідчується доказами, що не пов`язані між собою підставами виникнення. Крім того, правомірність нарахування штрафних санкцій підлягає встановленню за кожним окремим зобов`язанням.

Суд дійшов висновку про порушення прокурором правил об`єднання позовних вимог у одному позові, оскільки позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за різними зобов`язаннями є самостійними вимогами, які не пов`язані між собою ні підставами виникнення, ні поданими доказами, такі вимоги не є основними і похідними одна від одної (одна вимога не залежить від задоволення іншої).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2026, заступник Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник не погоджується з висновками суду про порушення ним правил об`єднання позовних вимог та вважає, що суд не врахував того, що заявлені у позові вимоги є однорідними, позов подано одним і тим самим позивачем до одного і того ж самого відповідача.

Апелянт зазначає, що договори державних контрактів є однотипними, предмет закупівлі, підстави та умови відповідальності виконавця за невиконання / неналежне виконання зобов`язань є однаковим у всіх державних контрактах, а їх спільний розгляд не перешкоджатиме розгляду справи.

Крім цього, на думку скаржника, об`єднання позовних вимог у цій справі дає можливість досягти процесуальної економії.

Позиції учасників справи.

Адміністрація надала пояснення до поданої прокурором апеляційної скарги, у якому просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Адміністрація вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 173 ГПК України, а тому безпідставно повернув без розгляду позовну заяву прокурора.

Щодо пояснень Адміністрації апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 265 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Заяву про приєднання до апеляційної скарги може бути подано до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

До заяви про приєднання до апеляційної скарги додаються документ про сплату судового збору та докази надсилання копії заяви іншим учасникам справи з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу цього Кодексу.

Оскільки подані Адміністрацією пояснення не містять обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, а містять вимогу про задоволення апеляційної скарги прокурора, то за своєю суттю є приєднанням до апеляційної скарги.

Однак до пояснення Адміністрація не додала доказів сплати судового збору у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі, а ГПК України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків щодо заяв про приєднання до апеляційної скарги.

Тому подані Адміністрацією пояснення суд залишає без розгляду.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів та вимог заперечу та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін як законну та обґрунтовану.

Прокурор подав заперечення на поданий Товариством відзив, у якому навів доводи на спростування доводів відзиву Товариства, просить взяти їх до уваги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16370/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 до надходження матеріалів справи №910/16370/25.

29.01.2026 матеріали справи №910/16370/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 справа № 910/16370/25 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданової С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Демидової А.М.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/16370/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Розгляд клопотань.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просило розглядати справу в закритому судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Товариства, колегія суддів зазначає таке.

Частинами 1, 4 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, судові засідання та інформація щодо справ, які розглядаються судом, є відкритими, крім випадків, установлених законом.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні допускається за вмотивованим рішенням суду виключно у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 8 ст. 8 ГПК України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (ч. 11 ст. 8 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2026, якою відкрито апеляційне провадження, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Оскільки розгляд цієї справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження і лише на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду, судове засідання не проводиться взагалі, проведення закритого судового засіданні не вбачається доречним.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 2 та ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Згідно з положеннями ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Визначення відповідача/відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у ст. 14 цього Кодексу та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога позивача, як заінтересованої особи та зміст порушеного права і характер правопорушення, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

А отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

При цьому об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

За змістом ч. 1 ст. 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги; (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Тобто у розумінні положень ч. 1 ст. 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна.

Крім цього, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 173 ГПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в частинах четвертій, п`ятій вказаної статті (об`єднанні вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства, щодо об`єднаних вимог законом визначена виключна підсудність різним судам).

За спеціальним правилом, викладеним у п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу).

У той же час аналіз п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами ч. 6 ст. 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами ч. 6 ст. 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами ч. 6 ст. 173 ГПК України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в ч. 4, 5 ст. 173 ГПК України.

Тобто коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у ч. 4, 5 ст. 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви незалежно від того, чи заявив позивач клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду щодо застосування ст. 173, 174 ГПК України, які є сталими та послідовними.

Проаналізувавши зміст позовної заяви та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що цивільні права та обов`язки між сторонами у справі виникли на підставі державних контрактів (які за своєю правовою природою є однотипними, мають однакові умови і предмети) унаслідок, за доводами прокурора, неналежного виконання Товариством як виконавцем зобов`язань за цими контрактами, що і є спільною підставою для звернення із позовом у цій справі; заявлені прокурором вимоги пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, зокрема, в частині необхідності встановлення обставин щодо виконання сторонами зобов`язань за контрактами, оплати, поставки / непоставки товару, тощо.

Отже, заявлені у цій справі позовні вимоги відповідно до положень ч. 1 ст. 173 ГПК України можуть бути об`єднані в одній позовній заяві.

Крім того, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак зазначені обмеження не можуть перешкоджати реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні мати легітимну мету, а також слід дотримуватися розумного ступеня пропорційності між застосованими засобами та визначеними цілями (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував правил об`єднання позовних вимог, передбачених ч. 1 ст. 173 ГПК України, та підстав виникнення зазначених у позові вимог, тому дійшол помилкового висновку про повернення позовної заяви, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції (ч. 3 ст. 271 ГПК України).

За таких підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню, а позовна заява прокурора - передачі на розгляд суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Судові витрати.

За правилами процесуального закону прийняття рішення про скасування ухвали суду із направленням справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про розподіл судових витрат (подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №756/6141/16-а, від 07.09.2022 у справі №911/2130/21).

За таких підстав, апеляційний суд не здійснює розподілу судового збору, сплаченого прокурором за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора Офісу Генерального прокурора на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/16370/25 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.01.2026 у справі №910/16370/25 скасувати.

3. Справу направити для до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак