СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/3413/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного (без виклику представників сторін) провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО-МІСТО" (вх. №2797 Х/1) на рішення ухвалене Господарським судом Харківської області у складі судді Чистякової І.О. 01.12.2025 (повний текст складено 05.12.2025) у справі №922/3413/25

за позовом Керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова, м. Харків, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО-МІСТО", м. Харків,

про стягнення 200162,96грн,

УСТАНОВИВ:

Керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач) до ТОВ "АВТО-МІСТО" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, за період з 01.11.2020 по 28.02.2022 у сумі 200 162,96 грн.

Прокурор також просить стягнути з відповідача судовий збір на користь Харківської обласної прокуратури.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що відповідач з 17.04.2020 по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, по вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-1", літ. "БГ-1", без документів, що посвідчують його право власності (користування) земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 Земельного кодексу України для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, та у період з 01.11.2020 по 28.02.2022 не сплачував плату за користування вказаною земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, які прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача як безпідставно збережені кошти на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Підставою для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради прокурор, зокрема обґрунтував тим, що орган місцевого самоврядування не вживав заходів захисту прав територіальної громади щодо стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати та не пред`явив позов до відповідача з цим предметом і з цих підстав.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначав про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

У відзиві та запереченнях просив залишити позов без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України, обґрунтовуючи тим, що спір стосується правовідносин між територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради та відповідачем, прокурор не є суб`єктом спірних цивільних правовідносин, фактична мета втручання прокурора в цивільні правовідносини є нагляд за додержанням законності іншими учасниками цивільно-правових відносин, що є неконституційним. У позовній заяви зазначено, що мета втручання прокурора в цивільні правовідносини інших суб`єктів описується оціночним поняттям "інтерес держави", який, на думку прокурора, полягає в наповненні бюджету, одного з суб`єктів зазначених правовідносин. Однак держава не має прав щодо предмету спору, вона не є учасником спірних правовідносин, держава не може перебирати на себе права територіальної громади, місцевого самоврядування, або їх органів, держава не делегувала ніяких повноважень цим органом у спірних правовідносинах, а тому будь-який державний інтерес в цих правовідносинах відсутній. Відповідач вважає, що Харківська міська рада здатна самостійно здійснювати захист своїх інтересів, а тому представництво її інтересів прокуратурою суперечить статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та висновкам Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 по справі № 922/2562/18 з тими самими сторонами з аналогічних підстав. Відповідачем у відзиві також зазначено, що прокурор посилаючись у позові на порушення бюджетного законодавства не повідомив органи державного фінансового контролю про це, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Вважає, що доданий до позовної заяви лист ГУ ДПС у Харківській області від 24.07.2025 № 16015/20-40-07-12 від 24.07.2025, в якому надана інформація з інформаційних ресурсів ГУ ДПС у Харківській області щодо ТОВ "АВТО-МІСТО", одержаний прокурором з порушенням законом, а тому є недопустимим доказом, оскільки ДПСУ не наділена повноваженнями у частині надання інформації без письмової згоди власника інформації, у тому числі щодо обсягу доходів та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, сум сплачених підприємствами податків, тощо.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ "АВТО-МІСТО" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, за період з 01.11.2020 по 28.02.2022 у сумі 200 162,96 грн.

Стягнуто з ТОВ "АВТО-МІСТО" на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Суд дійшов висновку, що обставини справи свідчать про порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів територіальної громади м. Харкова та про допущення позивачем бездіяльності щодо їх захисту, а тому у прокурора були наявні достатні підстави для звернення до суду з цим позовом у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням чого суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Вирішуючи спір по суті суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023 без належним чином оформленого права власності чи права користування у спірний період з 01.11.2020 по 28.02.2022.

Беручи до уваги, що відповідач користувався вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України та правової позиції Верховного Суду, відповідач зобов`язаний повернути Харківській міській раді кошти, які він зберіг у вигляді несплаченої орендної плати.

Інформація щодо сплати податків відповідачем отримана прокурором у встановленому законом порядку та долучена до матеріалів судової справи на підтвердження наявності факту заборгованості перед Харківською міською радою як належний спосіб доказування саме такого факту саме такими документами.

Харківською міською радою при здійсненні розрахунків для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовувалась нормативна грошова оцінка земельної ділянки. Для визначення загального розміру безпідставно збережених ТОВ "АВТО-МІСТО" коштів враховано часткові сплати відповідачем плати за землю.

Суд зазначив, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, за період з 01.11.2020 по 28.02.2022 у сумі 200 162,96 грн є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

24.12.2025 ТОВ "АВТО-МІСТО" звернулось до Східного апеляційного господарського суду через підсистему Електронний суд з апеляційною скаргою, в якій просить:

1. Рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі № 922/3413/25 скасувати.

2. Позовну заяву Керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач) до ТОВ "АВТО-МІСТО" (відповідач) про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, за період з 01.11.2020 по 28.02.2022 у сумі 200 162,96 грн залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають в наступному:

- Суд першої інстанції відхилив висновок Верховного Суду зроблений у подібній справі з тими самими сторонами (№ 922/2562/18).

На переконання апелянта, Харківська міська рада здатна самостійно здійснювати захист своїх інтересів. Представництво її інтересів прокуратурою суперечить статті 23 Закону України "Про прокуратуру", практиці Великої Палати Верховного Суду та висновкам Верховного Суду у господарській справі з тими самими сторонами з аналогічних підстав (№ 922/2562/18).

- Суд першої інстанції не звернув уваги, що нагляд прокурора за додержанням законності учасниками цивільних відносини суперечить Конституції України.

Апелянт зазначає, що спір стосується правовідносин зі зберігання грошових коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою. Суб`єктами спірних відносин є Територіальна громада міста Харкова, Харківська міська рада Харківської області та ТОВ "АВТО МІСТО". Правовою підставою звернення до суду прокурор зазначає положення Цивільного кодексу України, а саме статті 1212-1214 цього Кодексу. Отже, прокуратур або прокуратура не є суб`єктами спірних цивільних правовідносин.

- Участь прокурора на боці позивача у некримінальному провадженні є порушенням принципів рівності сторін та змагальності судочинства.

Скаржник посилається на те, що сторону позивача представляють щонайменше 5 прокурорів. Це представництво фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи загальну чисельність працівників органів прокуратури, відповідач, як і більшість приватних суб`єктів, позбавлені можливості забезпечити подібний рівень кількісного представництва у господарській справі. У відповідача, на відміну від сторони позивача, також немає доступу до державного бюджету, щоб мати співмірне фінансове забезпечення свого представництва у господарській справі.

Апелянт вважає, що наведене свідчить про наявність процесуальних переваг на стороні позивача. Представництво прокурором (прокуратурами) Харківської міської ради у господарському судочинстві, надання правової допомоги у формі збирання доказів, підготовки та подання позовної заяви, а також сплати судового збору за рахунок коштів державного бюджету ставлять відповідача у суттєво невигідне становище, що є порушенням принципів справедливості, рівності та змагальності судочинства, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та ГПК України.

- Держава не є учасником спірних цивільних відносин, а тому державний інтерес в цій господарській справі відсутній.

Скаржник посилається на те, що суб`єктами спірних правовідносин є Територіальна громада, Харківська міська рада Харківської області та ТОВ "АВТО-МІСТО".

На переконання апелянта, держава не має прав щодо предмету спору, вона не є учасником спірних правовідносин, держава не може перебирати на себе права територіальної громади, місцевого самоврядування, або їх органів, держава не делегувала ніяких повноважень цим органом у спірних правовідносинах, а тому будь-який державний інтерес в цих правовідносинах відсутній.

- Харківська міська рада має можливість самостійно здійснювати захист своїх інтересів, тобто без прокурорського представництва.

Раніше Харківська міська рада самостійно (без участі прокурорів) зверталася до Господарського суду Харківської області з подібним позовом про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО-МІСТО" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати (справа № 922/3769/20).

Відповідно до листа Харківської міської ради від 13.08.2025 р. № 7572/0/225-25 до заступника керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Оксани Діденко Харківська міська рада зібрала та надала інформацію та документи прокурору щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, права власності на неї, фактичного користування, розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати та інші документи, які були додані до позову. Отже, Харківська міська рада фактично підготувала для прокурора позов та докази на його обґрунтування та направила його до прокуратури.

Зважаючи на строки позовної давності, Харківська міська рада має майже три роки, щоб звернутися до суду з позовом для захисту своїх прав.

- Прокурор не повідомив органи державного фінансового контролю у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про порушення Харківською міського радою інтересів держави у сфері бюджетного законодавства.

Апелянт зазначає, що саме Харківська міська рада має повноваження щодо здійснення права власності на землю від імені та в інтересах територіальної громади міста, зокрема в питаннях щодо надання земельних ділянок комунальної власності в оренду та отримання від юридичних та фізичних осіб орендної плати за їх використання. Разом з тим, органи та їх повноваження щодо фінансового контролю за дотриманням бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України. У Законі України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" зазначено, що органи фінансового контролю здійснюють також аудит щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна (стаття 3).

Законодавство України визначає органи, які уповноважені здійснювати захист інтересів держави у бюджетній сфері.

У частині 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Натомість, за доводами скаржника, прокурор, посилаючись у позові на порушення бюджетного законодавства, не повідомив органи державного фінансового контролю про це, тобто не виконав вимоги ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

- Суд першої інстанції також не звернув уваги, що докази одержані прокурором з порушенням закону, тобто є недопустимими.

До позовної заяви доданий, зокрема, лист ГУ ДПС у Харківській області від 24.07.2025 № 16015/20-40-07-12 від 24.07.2025, в якому надана інформація з інформаційних ресурсів ГУ ДПС у Харківській області щодо ТОВ "АВТО-МІСТО", проте за доводами апелянта ДПСУ не наділена повноваженнями у частині надання інформації без письмової згоди власника інформації, у тому числі щодо обсягу доходів та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, сум сплачених підприємствами податків, тощо.

Отже, позовна заява обґрунтована доказами, які одержані з порушенням закону, а згідно зі ч. 2 ст. 77 ГПК України, докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

На переконання відповідача, підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді відсутні. Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати і в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Східного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 справу №922/3413/25 передано на розгляд суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.12.2025 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3413/25; відкладено вирішення питань щодо руху апеляційної скарги ТОВ "АВТО-МІСТО" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі №922/3413/25 до надходження матеріалів справи.

12.01.2026 справа №922/3413/25 надійшла до Східного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 апеляційну скаргу ТОВ "АВТО-МІСТО" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі №922/3413/25 залишено без руху; встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме надати до Східного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору у сумі 0,60грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "АВТО-МІСТО" на рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі №922/3413/25; установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; установлено строк до 12.02.2026 для подання заяв та клопотань. Справу постановлено розглядати без повідомлення учасників справи.

06.02.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Салтівська окружна прокуратура просить суд апеляційну скаргу ТОВ "АВТО-МІСТО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі № 922/3413/25 без змін.

Зазначає, що у межах справи № 922/3413/25 прокурором повністю обґрунтовано необхідність участі прокуратури у процесі для захисту прав територіальної громади та надано до суду всі необхідні докази.

Підставою для звернення прокурора до суду з позовом у спірних правовідносинах відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" є виключність ситуації, коли при наявності очевидних і істотних порушень інтересів держави у сфері земельних відносин, уповноважений орган держави Харківська міська рада тривалий час не забезпечує захист цих інтересів належним чином. Ігнорування органами місцевого самоврядування своїх обов`язків або неналежне їх виконання загрожує державі неможливістю поновлення порушених інтересів держави внаслідок, зокрема, пропуску строку позовної давності. У такій ситуації єдино можливим способом захисту інтересів держави стало саме звернення до суду з позовом прокурора, як субсидіарного суб`єкта, уповноваженого на представництво інтересів держави ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", що безумовно підтверджує виключність такого випадку у контексті рішення Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6 р (ІІ)/2-25.

Враховуючи факт бездіяльності Харківської міської ради протягом більш ніж 5 років, у даному випадку вбачається виключний випадок, зазначений в рішенні КСУ від 03.12.2025 №6-р (ІІ)/2025, на здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді поза межами кримінального провадження шляхом звернення до суду з даним позовом.

Салтівською окружною прокуратурою м. Харкова належним чином повідомлено Харківську міську раду про наявність порушень її прав у вигляді безпідставного використання земель комунальної власності на території Салтівського району міста Харкова, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, Салтівський район (раніше Московський район), вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, без сплати коштів за її використання, та запропоновано ХМР звернутися до суду із відповідною позовною заявою про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. Проте, жодних заходів на захист інтересів територіальної громади за даним фактом порушення законодавства України з боку ТОВ "АВТО-МІСТО" міською радою не вжито. До того ж, Харківською міською радою повідомлено прокуратуру про відсутність наміру звертатися до суду з відповідним позовом.

Оскільки суб`єктом, безпосередньо уповноваженим на захист прав територіальної громади, Харківською міською радою з цього приводу допущено бездіяльність, тому прокурор зобов`язаний був вжити ефективних заходів захисту, аби права територіальної громади міста Харкова не залишилися незахищеними. Таким чином, прокурор, ініціюючи претензійно-позовну роботу стосовно ТОВ "АВТО-МІСТО", не втручається у цивільно-правові та господарсько-правові відносини Товариства з Харківською міською радою, а оскаржує факт несплати відповідачем коштів за користування землею, що безпосередньо впливає на можливість реалізації територіальної громади міста Харкова своїх прав на нерухоме майно та отримання коштів до місцевого бюджету.

У даному спорі прокурор не мав жодних процесуальних переваг щодо інших сторін процесу, судовий збір сплачено в розміру і порядку, визначеному Законом України "Про судовий збір", заяви по суті справи і з процесуальних питань подавалися на підставі і в порядку, визначеному процесуальним законодавством, усі учасники справи мали доступ до матеріалів справи в системі ЄСІТС, прокурор не мав жодних привілеїв при забезпеченні участі у справі, підстави представництва інтересів держави перевірено при вирішенні питання про відкриття провадження у справі в порядку, передбаченому ст. ст. 174 176 ГПК України.

Крім того, звернення прокурора до суду не є втручанням у дискрецію уповноваженого органу місцевого самоврядування і не є альтернативним способом захисту інтересів держави, натомість є реалізацією визначеної законом компетентності прокурора на представництво суспільно важливих інтересів держави у виключних випадках, при відсутності належного захисту з боку належного суб`єкта.

За доводами, викладеними у відзиві, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Тож, у даному випадку виключним випадком участі прокурора у процесі є порушення інтересів держави у вигляді ненадходження до місцевого бюджету коштів внаслідок несплати відповідачем за користування землею плати за землю. Таким чином, з урахуванням невжиття заходів уповноваженим органом - Харківської міської ради, участь прокурора у справі є цілком виправданою та не порушує принципи рівності та змагальності сторін. У зв`язку з вищенаведеним, участь прокурора в інтересах держави в господарському судочинстві не тільки не порушує, але й не суперечить принципу рівності та змагальності сторін у процесі, а й прямо передбачена чинним законодавством України.

Прокурор зазначає, що недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому.

Також звертає увагу суду, що у межах даної господарської справи міською радою не направлено до суду жодного заперечення ХМР щодо позовних вимог до відповідача та остання жодним чином не оспорює наявність у прокуратури підстав для представництва інтересів держави в суді у межах даного спору.

Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів задля повідомлення учасників процесу про хід розгляду справи, витримано терміни, які суд вважає достатніми для можливості реалізації сторонами своїх процесуальних прав.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Згідно ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, заперечення прокуратури, викладені у відзиві, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східний апеляційний господарський суду встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 28.02.2019 № НВ-019 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, сформовано земельну ділянку площею 0,2026 га, яка віднесена до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, якій присвоєно кадастровий номер :05:029:0023 (дата державної реєстрації земельної ділянки - 03.06.2016). Форма власності комунальна власність. Вказана земельна ділянка має цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Б-1 (виробнича ділянка термопластових автоматів).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.09.2025 № 442053667 право власності на нежитлову будівлю літ. Б-1, загальною площею 820,7 кв.м., по вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А у м. Харкові, з 24.10.2013 зареєстроване за ТОВ АВТО-МІСТО на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2013 № 2764 (до поділу об`єкта нерухомого майна).

17.04.2020 ТОВ "АВТО-МІСТО" згідно з висновком щодо технічної можливості поділу нежитлової будівлі літ. Б-1 від 16.03.2020 № 50 зареєструвало в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно два об`єкта нерухомого майна, які утворилися внаслідок поділу належного йому об`єкта нерухомості з реєстраційним номером 01, внаслідок чого ТОВ "АВТО-МІСТО" з 17.04.2020 отримало:

- право власності на нежитлову будівлю літ. Б-1 загальною площею 546,9 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- право власності на нежитлову будівлю літ. БГ-1, загальною площею 306,3 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Висновком від 16.03.2020 № 50 встановлено можливість поділити нежитлову будівлю літ. Б-1 на дві відокремлені будівлі, залишивши новоутвореним об`єктам поштову адресу без змін - місто Харків, вулиця Гвардійців-Широнінців, 3-А.

Отже, зазначене нерухоме майно у період з 17.04.2020 по теперішній час належить відповідачу та розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :05:029:0023 площею 0,2026 га.

Відомості про наявність об`єктів нерухомого майна, які належать іншим особам, на земельній ділянці кадастровий номер :05:029:0023, відсутні.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.08.2020 № 2236/20 Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд вирішено надати ТОВ "АВТО-МІСТО" в оренду строком до 01.09.2025 земельну ділянку комунальної власності площею 0,2026 га (кадастровий номер :05:029:0023) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Б-1 (виробнича ділянка термопластових автоматів) по вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А.

Разом з тим, відповідно до інформації з листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 13.08.2025 № 7572/0/225-25 та даних державних реєстрів будь-які договори оренди землі щодо користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, по вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, у м. Харкові, між Харківською міською радою і ТОВ "АВТО-МІСТО" не укладалися.

Отже відповідач, будучи власником нерухомого майна, що розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :05:029:0023, не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності чи право користування на вказану земельну ділянку.

У зв`язку з наведеним, прокурор стверджує, що відповідач протягом усього часу володіння нерухомим майном, розташованим на земельній ділянці з кадастровим номером :05:029:0023, протиправно та безпідставно використовував вказану земельну ділянку для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Б-1 та БГ-1, не сплачуючи передбачену чинним законодавством України плату за землю.

Також судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківській області від 08.02.2021 у справі № 922/3769/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з ТОВ "АВТО-МІСТО" безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за спірну земельну ділянку за період з 01.11.2017 по 31.10.2020 в сумі 376 304,54 грн, яким вказаний позов задоволено та стягнуто з відповідача вказану суму, у зв`язку з тим, що ТОВ "АВТО-МІСТО" у зазначений період належало право на нежитлову будівлю літ. Б-1 (у подальшому після поділу з 17.04.2020 дві відокремлені нежитлові будівлі літ. Б-1 та БГ-1), розташовані на вказаній земельній ділянці, що використовувалася останнім без правовстановлюючих документів.

Подаючи до суду позов прокурор зазначає, що відповідач з 17.04.2020 по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, по вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, у м. Харкові для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. "Б-1", літ. "БГ-1", без документів, що посвідчують його право власності (користування) земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст. 125, 126 Земельного кодексу України для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель, та у період з 01.11.2020 по 28.02.2022 не сплачував плату за користування вказаною земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати у сумі 200162,96 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача як безпідставно збережені кошти на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, відповідач не наводить заперечень проти розрахунку безпідставно збережених коштів, здійсненого позивачем на підставі статей 1212-1214 ЦК України, не заперечує проти використання земельної ділянки без державної реєстрації прав. Доказів укладання договору оренди не надав, позовні вимоги по суті спору не спростував.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги фактично дублюють заперечення, викладені у відзиві на позов та інших письмових запереченнях відповідача, наданих в суді першої інстанції, які узагальнено полягають в тому, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в суді, докази одержані прокурором є недопустимими оскільки одержані з порушенням закону, Держава не є учасником спірних цивільних відносин, а тому державний інтерес в цій господарській справі відсутній, участь прокурора на боці позивача у некримінальному провадженні є порушенням принципів рівності сторін та змагальності судочинства; Харківська міська рада здатна самостійно здійснювати захист своїх інтересів.

На переконання відповідача, позов прокуратури підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України, про що і просить відповідач в апеляційній скарзі.

Розглянувши доводи, викладені ТОВ "АВТО-МІСТО" в апеляційній скарзі, які на переконання відповідача є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та залишення позову без розгляду, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Щодо наявності підстав представництва прокурором інтересів держави при зверненні з позовом у даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно дост.131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладаються такі функції: зокрема, у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

За змістом цього рішення, під поняттям "орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у ч.2 ст.2 ГПК України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади; під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за замістом ст.131-1 Конституції України та ст.45 ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави, які включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Частиною 2 статті 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Відповідно до частини 2 статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Пунктом "б" статті 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: - усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; - земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає територіальні громади, сільські, селищні, міські ради, сільських, селищних, міських голів, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, органи самоорганізації населення.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачені повноваження міської ради у сфері регулювання земельних відносин.

Відповідно до статей 12, 122 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить зокрема розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Харківська міська рада, як орган місцевого самоврядування, що виконує повноваження власника земельних ділянок комунальної власності на території міста Харкова, а також суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на відповідній території.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтереси держави".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 918/153/19 зазначив: "Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи".

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі "Менчинська проти Росії", заява № 42454/02, п. 35).

У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із частиною 3 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц викладено позицію щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.

Зокрема, у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, у цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18).

Поряд з викладеним, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що за подібних обставин необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства й відповідача, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте з метою захисту інтересів держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це належним чином.

Так, у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 суд дійшов висновку, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або належним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №906/506/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18.

Прокурор в позовній заяві зазначив, що його звернення з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій ТОВ "АВТО-МІСТО" щодо безпідставного використання земель комунальної власності на території Салтівського району міста Харкова, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, Салтівський район (раніше Московський район), вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, без сплати коштів за її використання Харківська міська територіальна громада позбавлена можливості реалізації своїх прав на отримання коштів до місцевого бюджету за користування землею плати за землю.

Разом із тим аналіз положень ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

Таким органом у вказаному випадку є Харківська міська рада, яка здійснює повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності як орган місцевого самоврядування.

При цьому в першому із згаданих "виключних випадків" прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під "нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій", у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

В постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд вказав, що здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про рушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на зазначене порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Установлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Таким чином, визначений частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

При цьому, нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 справі № 806/1000/17 та від 28.11.2018 у справі № 914/2612/17.

З матеріалів справи вбачається, що з 2017 року ТОВ "АВТО-МІСТО" користується земельною ділянкою з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га без державної реєстрації прав, не сплачуючи плату за користування нею.

Вказані обставини відомі як прокуратурі, так і Харківській міській раді.

Так, рішенням 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.08.2020 № 2236/20 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" вирішено надати ТОВ "АВТО-МІСТО" в оренду строком до 01.09.2025 земельну ділянку комунальної власності площею 0,2026 га (кадастровий номер :05:029:0023) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. Б-1 (виробнича ділянка термопластових автоматів) по вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А.

В пункті 5 зазначеного рішення попереджено осіб, зазначених в Додатку 4 до цього рішення (в тому числі ТОВ "АВТО-МІСТО"), що приступати до використання земельної ділянки до державної реєстрації права на неї забороняється.

Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що пунктом 6 зазначеного рішення ради установлено, що контроль за виконанням цього рішення покладається на постійні комісії ХМР та секретаря ХМР.

Рішенням Господарського суду Харківській області від 08.02.2021 у справі № 922/3769/20 саме за позовом Харківської міської ради стягнуто з ТОВ "АВТО-МІСТО" безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за спірну земельну ділянку за період з 01.11.2017 по 31.10.2020 в сумі 376 304,54 грн.

Вказаній справі передувала справа №922/2562/18, на неврахування висновків якої судом першої інстанції посилається апелянт в скарзі, де прокурор в інтересах держави в особі Харківської міської ради, позивача, звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - ТОВ "Авто-Місто", в якій просив суд стягнути з останнього на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 357423,28 грн за період 01.08.2015-31.07.2018.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.02.2019 у справі №922/2562/18 позов задоволено повністю, проте постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019, залишеної без змін Постановою Верховного Суду, рішення було скасовано, а позов залишено без розгляду.

Суд апеляційної та касаційної інстанції зазначили, що надані прокурором докази не свідчать про з`ясування останнім фактичного стану правовідносин сторін до звернення з цим позовом до суду, що свідчило би про неналежне виконання Радою своїх функцій щодо захисту прав територіальної громади, або неможливість здійснення останньою такого захисту.

Верховний суд наголосив, що дотримання прокурором встановленої частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Отже, суди у даній справі дійшли висновку про недотримання прокурором встановленої частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду, а не про відсутність у прокуратури підстав для представництва інтересів Харківської міської ради в суді з метою захисту прав територіальної громади.

Поряд з цим, в межах даної справи 922/3413/25 судом встановлено, що в даному випадку саме Харківська міська рада має повноваження щодо здійснення права власності на землю від імені та в інтересах територіальної громади міста, зокрема в питаннях щодо надання земельних ділянок комунальної власності в оренду та отримання від юридичних та фізичних осіб орендної плати за їх використання.

Салтівською окружною прокуратурою м. Харкова у листі від 11.08.2025 №53-103-3631 ВИХ-25 повідомлено Харківську міську раду про наявність порушень її прав у вигляді безпідставного використання земель комунальної власності на території Салтівського району міста Харкова, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, Салтівський район (раніше Московський район), вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, без сплати коштів за її використання, та запропоновано Харківській міській раді звернутися до суду із відповідною позовною заявою про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. Одночасно прокуратурою запропоновано Харківській міській раді самостійно вжити заходи на захист порушених інтересів держави, шляхом подання відповідної позовної заяви до суду про стягнення безпідставно збережених коштів та проінформовано, що у разі не звернення Харківською міською радою з відповідним процесуальним документом до суду, прокурором на підставі положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" буде використано своє право на представництво інтересів держави в суді.

Харківською міською радою у відповіді від 13.08.2025 № 7572/0/225-25 повідомлено прокуратуру про те, що заходи з метою досудового врегулювання спору щодо використання ТОВ "АВТО-МІСТО" земельної ділянки кадастровим номером :05:029:0023 Харківською міською радою не вживались та направила прокуратурі міста Харкова копію витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки щодо земельної ділянки кадастровим номером :05:029:0023, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :05:029:0023, розрахунки сум безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства щодо земельної ділянки кадастровим номером :05:029:0023 за період з 01.11.2020 по 28.02.2022, копію листа Головного управління ДПС у Харківській області щодо плати за землю ТОВ "АВТО-МІСТО".

Надання вказаних документів та розрахунку безпідставно збережених коштів свідчить про те, що рада обізнана та погоджується з порушеннями прав територіальної громади, при цьому, не зазначила у відповідь про намір врегулювання спору, як в досудовому порядку, так і шляхом подання позову до суду.

Таким чином, незважаючи на звернення прокурора до уповноваженого органу на виконання відповідних повноважень - Харківської міської ради, жодних заходів щодо захисту інтересів Харківської міської територіальної громади органом місцевого самоврядування не вжито.

У подальшому, Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова скеровано до Харківської міської ради 16.09.2025 №53-103-4135ВИХ-25 повідомлення у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про те, що Салтівською окружною прокуратурою м.Харкова буде подано позовну заяву в інтересах держави в особі Харківської міської ради ТОВ "АВТО-МІСТО" про стягнення з останнього на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, за період з 01.11.2020 по 28.02.2022 у сумі 200 162,96 грн.

Суд також враховує, що як під час листування, так і у межах даної господарської справи міською радою не висловлено жодного заперечення щодо позовних вимог до відповідача та заперечень наявність у прокуратури підстав для представництва інтересів держави в суді у межах даного спору.

Міська рада, будучи обізнаною ще з 2018 року про користування ТОВ "АВТО-МІСТО" земельною ділянкою без документів, що посвідчують його право власності (користування) земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав, з урахуванням покладеного на неї контролю щодо виконання рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19.08.2020 № 2236/20 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", яким, серед інших, вирішено надати ТОВ "АВТО-МІСТО" в оренду строком до 01.09.2025 земельну ділянку комунальної власності площею 0,2026 га (кадастровий номер :05:029:0023), враховуючи наявність відповідних повноважень для захисту прав громади, допустила бездіяльність у вигляді неподання будь-якого позову для усунення такого порушення та в подальшому, навіть після повідомлення прокуратури про відповідне порушення та її намір подання позову, не висловила жодного наміру захищати інтереси територіальної громади, отже фактично усунулась від реалізації повноважень по захисту інтересів територіальної громади, що є достатньою підставою вважати наявним протягом тривалого часу прояву компетентним органом бездіяльності, як підстави для подання прокуратурою в інтересах держави в особі позивача позову у даній справі.

Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Харківською міською радою, факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган не виконав своїх повноважень із захисту інтересів територіальної громади.

З наведеного вбачається, що прокурором дотримано встановлений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо повідомлення Харківської міської ради, як компетентного органу, про намір звернення до суду в інтересах держави з позовом у даній справі та невчинення останньої за наявності достатнього часу жодних заходів щодо відповідного захисту інтересів територіальної громади, шляхом подання позову, що є достатньою підставою стверджувати про прояв позивачем бездіяльності, яка надає прокурору право для звернення з даним позовом.

Суд також враховує, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

При цьому прокурор не втручається у цивільно-правові та господарсько-правові відносини товариства з Харківською міською радою, а оскаржує факт несплати відповідачем коштів за користування землею, що безпосередньо впливає на можливість реалізації територіальної громади міста Харкова своїх прав на нерухоме майно та отримання коштів до місцевого бюджету.

Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо неврахування судом висновку у справі № 922/2562/18 (між тими ж сторонами), необхідністю Харківською міською радою самостійно здійснювати захист своїх інтересів, так і доводи щодо відсутні підстави у даному випадку для представництва прокурором інтересів держави в суді та відсутності державного інтересу в цій господарській справі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що прокурор відповідно до вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави в особі позивача, обґрунтувавши, у чому полягає порушення цих інтересів, а тому підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі в особі позивача.

Доводи апелянта про те, що прокурор не повідомив органи державного фінансового контролю у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про порушення Харківською міського радою інтересів держави у сфері бюджетного законодавства, відхиляються судом, враховуючи те, що до компетенції органів державного фінансового контролю не входить захист прав територіальної громади у сфері земельних відносин, а саме вжиття заходів позовного характеру у випадку порушення правил користування земельними ділянками комунальної форми власності.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, одержаних прокурором, є безпідставними, враховуючи наступне.

Апелянт вважає, що доданий до позовної заяви лист ГУ ДПС у Харківській області від 24.07.2025 № 16015/20-40-07-12 від 24.07.2025, в якому надана інформація з інформаційних ресурсів ГУ ДПС у Харківській області щодо ТОВ "АВТО-МІСТО", є недопустимим доказом, оскільки ДПСУ не наділена повноваженнями у частині надання інформації без письмової згоди власника інформації, у тому числі щодо обсягу доходів та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, сум сплачених підприємствами податків, тощо.

На переконання відповідача, позовна заява обґрунтована доказами, які одержані з порушенням закону, а згідно зі ч. 2 ст. 77 ГПК України, докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що подаючи до суду інформацію з ГУ ДПС у Харківській області від 24.07.2025, прокурором обґрунтовується наявність заборгованості у відповідача перед Харківською міською радою, що полягає у несплаті плати за землю в передбаченому законодавством розмірі.

Відповідно до п. 41.1.1. Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Саме органи податкової служби є розпорядниками інформації щодо фактів сплати до бюджетів податків та інших обов`язкових платежів та щодо наявності заборгованості у певних суб`єктів господарювання перед Державою, адже, вони здійснюють контроль за правильністю, повнотою та своєчасністю сплати податків і зборів. Вони ведуть облік платників податків та їхніх зобов`язань, а також надсилають податкові вимоги в разі виникнення заборгованості.

Тобто факт наявності заборгованості у відповідача перед Харківською міською радою зі сплати податків на землю може підтверджуватися лише інформацією уповноваженого на акумулювання цієї інформації суб`єкта ДПС.

Крім того, Законом України "Про прокуратуру" та п. 5 наказу Генерального прокурора № 389 від 21.08.2020 "Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді" витребування інформації та документів за запитами з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень за кожним фактом виявлення прокурором порушень інтересів держави, а також направлення повідомлень про звернення прокурора до суду в інтересах держави здійснюється в межах і спосіб, що передбачені законодавством. Запити про витребування інформації та документів направляються виключно до суб`єктів, наділених відповідними повноваженнями, яким вони належать на законних підставах, за підписом керівників, перших заступників та заступників керівників прокуратур відповідного рівня.

З матеріалів справи вбачається, що окружною прокуратурою направлено до Харківської міської ради як уповноваженого суб`єкта на захист інтересів територіальної громади з питань земельних відносин щодо земель комунальної форми власності запит від 11.08.2025 №53-103-3631 ВИХ-25 за фактом порушення вимог законодавства України з боку ТОВ "АВТО-МІСТО", яке безпідставно використовувало у період з 01.11.2020 по 28.02.2022 земельну ділянку з кадастровим номером :05:029:0023.

У зазначеному запиті прокурором зазначено норми законодавства, що визначають повноваження прокурора з витребування необхідної інформації; конкретні об`єкти та суб`єкти правовідносин, у яких допущено порушення інтересів держави; відомості про ймовірні порушення інтересів держави, які стали підставою для направлення запиту, із наведенням джерела їх отримання; вимогу про надання інформації щодо вжитих уповноваженим органом законодавчо визначених заходів із захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, причин їх невжиття, намірів реалізувати ці повноваження; конкретні матеріали (документи або їх копії), необхідні для вирішення питання про застосування представницьких повноважень та подальшого представництва інтересів держави в суді; строк розгляду запиту, який повинен визначатися прокурором з урахуванням принципу розумності.

У відповідь на запит прокурора Харківська міська рада надала у встановлений законом строк відповідь від 13.08.2025 № 7572/0/225-25, до якої направила до прокуратури копію листа ГУ ДПС у Харківській області від 24.07.2025, якою підтверджується часткова сплата плати за землю з боку відповідача за спірний період.

Отже інформація щодо сплати податків відповідачем отримана прокурором у встановленому законом порядку та долучена до матеріалів судової справи на підтвердження наявності факту заборгованості перед Харківською міською радою як належний спосіб доказування саме такого факту саме такими документами.

Щодо доводів апелянта про те, що участь прокурора на боці позивача у некримінальному провадженні є порушенням принципів рівності сторін та змагальності судочинства, що начебто ставить відповідача у суттєво невигідне становище.

Скаржник посилається на те, що сторону позивача представляють щонайменше 5 прокурорів. Це представництво фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи загальну чисельність працівників органів прокуратури, відповідач, як і більшість приватних суб`єктів, позбавлені можливості забезпечити подібний рівень кількісного представництва у господарській справі. У відповідача, на відміну від сторони позивача, також немає доступу до державного бюджету, щоб мати співмірне фінансове забезпечення свого представництва у господарській справі. Представництво прокурором (прокуратурами) Харківської міської ради у господарському судочинстві, надання правової допомоги у формі збирання доказів, підготовки та подання позовної заяви, а також сплати судового збору за рахунок коштів державного бюджету ставлять відповідача у суттєво невигідне становище, що є порушенням принципів справедливості, рівності та змагальності судочинства, гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та ГПК України.

Східний апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ст.1 ЗУ "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Прокуратура не є сукупністю окремих осіб, вона є єдиним державним органом, побудованим за принципом централізації та єдності.

Суд виходить з того, що рівність сторін полягає в рівності процесуальних прав та обов`язків, а не в рівності організаційних чи кадрових ресурсів.

Кожна сторона процесу має однакові права щодо подання доказів, заявлення клопотань, надання пояснень та оскарження судових рішень.

Сам по собі факт чисельності працівників органів прокуратури не впливає на обсяг процесуальних прав сторін та не створює процесуальної переваги.

Крім того, юридична особа також не обмежена у можливості здійснювати представництво своїх інтересів у суді через керівника або інших представників, у тому числі адвокатів.

За таких обставин доводи апелянта щодо порушення балансу сторін з огляду на чисельність працівників органів прокуратури є безпідставними та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що звернення керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова до суду з цим позовом в інтересах територіальної громади у даному випадку поза межами кримінального процесу відповідає принципу змагальності та є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що Харківська міська рада не здійснювала захист інтересів громади та не зверталась до суду з позовом.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що Харківська міська рада мала достатній строк позовної давності для самостійного звернення до суду.

Так, апелянт зазначає, що раніше Харківська міська рада самостійно (без участі прокурорів) зверталася до Господарського суду Харківської області з подібним позовом про стягнення з відповідача - ТОВ "АВТО-МІСТО" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати (справа № 922/3769/20).

Також скаржник посилається на те, що Харківська міська рада фактично підготувала для прокурора позов та докази на його обґрунтування та направила його до прокуратури.

На переконання апелянта, зважаючи на строки позовної давності, Харківська міська рада має майже три роки, щоб звернутися до суду з позовом для захисту своїх прав.

Суд зазначає, що сам по собі факт наявності у органу місцевого самоврядування строку позовної давності для звернення до суду не означає необхідності очікування спливу значної частини такого строку, оскільки інтереси територіальної громади повинні захищатися своєчасно та ефективно.

Колегія суддів також враховує, що у правовідносинах, пов`язаних із користуванням земельними ділянками без належного оформлення правовстановлюючих документів та несплатою коштів, які підлягають зарахуванню до місцевого бюджету, територіальна громада фактично позбавляється можливості своєчасно отримувати належні їй доходи, що є складовою фінансової основи місцевого самоврядування.

За таких обставин ефективний захист інтересів територіальної громади передбачає своєчасне реагування на порушення її майнових прав, а не пасивне очікування граничного строку позовної давності.

При цьому колегія суддів зазначає, що відкладення звернення до суду у подібних правовідносинах об`єктивно створює більш сприятливі умови саме для відповідача, який протягом тривалого часу користується коштами, що підлягають сплаті до бюджету, тоді як інтереси територіальної громади полягають у якнайшвидшому відновленні порушеного майнового стану та забезпеченні надходжень до місцевого бюджету.

Тому своєчасне звернення до суду з вимогою про стягнення безпідставно збережених коштів відповідає принципу ефективного судового захисту та завданням захисту інтересів територіальної громади.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів територіальної громади м. Харкова та про допущення позивачем бездіяльності щодо їх захисту, а також наявності у прокурора підстав для звернення до суду з цим позовом у порядку ст. 131-1 Конституції України та дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". Підстави для залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України відсутні. Позовні вимоги є обгрунтованими.

Відповідачем не спростований наданий позивачем розрахунок. Заперечень стосовно застосованих позивачем коефіцієнтів, ставки орендної плати, порядку визначення нормативної грошової оцінки апеляційна скарга не містить.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про стягнення з ТОВ "АВТО-МІСТО" на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером :05:029:0023, площею 0,2026 га, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 3-А, за період з 01.11.2020 по 28.02.2022 у сумі 200162,96грн підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу, що аргументи скаржника були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Хаджинастасиу проти Греції").

Доводи апеляційної скарги ТОВ "АВТО-МІСТО" наведених висновків суду не спростовують та фактично дублюють заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, яким суд надав належну оцінку.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТОВ "АВТО-МІСТО" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі №922/3413/25 без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "АВТО-МІСТО" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 01.12.2025 у справі №922/3413/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін