номер провадження справи 15/211/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 908/3967/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Восточний Експрес, 69095, м. Запоріжжя, вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Східний Експрес, 69032, м. Запоріжжя, вул. Базарна/Академіка Амосова, буд. 1/32, приміщення 2

про стягнення коштів

без повідомлення (виклику) учасників справи

установив

30.12.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Восточний Експрес до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ТД Східний Експрес про стягнення грошових коштів в сумі 430 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025, справу № 908/3967/25 передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 31.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3967/25, присвоєно справі номер провадження 15/211/25. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/3967/25.

Запропоновано відповідачу в строк до 30.01.2026 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, позивачу запропоновано у строк до 15.02.2026 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно з вимогами ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, а також запропоновано відповідачу у строк до 02.03.2026 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність між позивачем та відповідачем договірних зобов`язань станом на час перерахування грошових коштів у сумі 430 000,00 грн, у зв`язку з чим, перераховані позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 430 000,00 грн, у відповідності до приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті відповідачем та підлягають поверненню.

Відповідачем на підставі ст. ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України надіслано відзив на позовну заяву від 19.02.2026 (зареєстровано канцелярією суду 23.02.2026), в якому просив продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву, посилаючись на те, що пропуск цих строків відбувся внаслідок тривалого часу збору доказів. У 2023 році зі сторони позивача були вчиненні дії направлені на викрадення майна та бухгалтерської документації відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день відповідач намагається відновити втрачені документи та інформацію. Також зазначив, що заперечує проти позову, оскільки грошові кошти, які були перераховані згідно платіжного доручення № 8225 від 24.09.2021, на рахунок відповідача в розмірі 430 000,00 грн, з призначенням платежу: «надання поворотної фінансової допомоги, згідно договору № 2409/2021 від 24.09.2021 без ПДВ», були повернуті у повному обсязі. Проте відповідач не може довести ці обставини у зв`язку із втратою бухгалтерських документів, що відбулось з вини позивача. З цього приводу відповідач звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Також, зазначає що вимоги про стягнення судового збору та витрати на правничу допомогу є теж необгрунтованими, оскільки є похідними від основної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ГПК України, пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву та не доведено поважність пропуску встановленого строку. Докази, які надані позивачем є більш вірогідними ніж просто твердження відповідача наведені у відзиві. Сума витрат на професійну правничу допомогу зазначена як очікувана та у позові вимога про їх сягнення відсутня. Вказані витрати, позивач може понести у майбутньому у зв`язку з розглядом справи.

Ухвалою суду від 05.03.2026 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Східний експрес» про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву відмовлено.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, (ч. ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд установив наступне.

24.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Восточний експрес» (позивач) перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД Восточний Експрес» (перейменовано згідно з рішенням учасників № 1/12-2022 від 12.12.2022 року у ТОВ «ТД Східний Експрес») (відповідач) грошові кошти у розмірі 430 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8225 від 24.09.2021, із призначенням платежу «надання поворотної фінансової допомоги зг. договора № 2409/2021 від 24.09.2021».

01.09.2025 позивачем направлено на юридичну адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 430 000,00 грн, що підтверджується копією опису вкладення в цінний лист від 01.09.2025, поштовою накладною № 437 від 01.09.2025.

Зазначена вимога залишена відповідачем без виконання.

Станом на день подання позовної заяви, позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 430 000,00 грн відповідачем не повернуті.

При зверненні до суду, позивачем зазначено, як правову підставу для стягнення з відповідача коштів, застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норми глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикційних зобов`язань, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Цивільного кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-18гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, (провадження №14-175 цс 21).

Судом установлено, що позивачем платіжним дорученням № 8225 від 24.09.2021 перераховано на рахунок відповідача № НОМЕР_1 , банк Запорізьке РУ AT КБ «Приватбанк», кошти в розмірі 430 000,00 грн з призначення платежу: «надання поворотної фінансової допомоги, згідно договору № 2409/2021 від 24.09.2021 без ПДВ»). Позивачем повідомлено про відсутність договору № 2409/2021 від 24.09.2021, який вказано в призначені платежу в платіжному дорученні. При цьому, позивач заперечує факт укладення з відповідачем у письмовій формі договору поворотної фінансової допомоги.

Відповідач не заперечив факту надходження на рахунок грошових коштів заявлених до стягнення в розмірі 430 000,00 грн.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої ст. 11, частин першої та другої ст. 509 Цивільного кодексу України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Факт перерахування коштів відповідачу з призначенням платежу свідчить про наявність між сторонами договірних зобов`язань, що виникли шляхом укладення господарського договору у спрощений спосіб.

Щодо посилань позивача на помилковість перерахування грошових коштів відповідачу, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 37 розділу II Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Національного банку України від 29.07.2022 № 163, платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.

Зі змісту наданої позивачем платіжної інструкції вбачається, що вона містить усі обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, зокрема, отримувача, код отримувача, рахунок отримувача. Малоймовірним є помилкове перерахування коштів без отримання від іншої особи усіх необхідних її реквізиті, а отже позивач був належним чином обізнаним про те, якій особі перераховуються такі грошові кошти та на якій підставі.

У п. 41 вказаної інструкції зазначено, що платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Таким чином, право визначати призначення платежу в платіжних документах згідно вказаних норм належить виключно платнику і за внесені дані відповідає також саме платник. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 903/333/17 та від 13.02.2020 року № 910/4557/18.

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 185/446/18, від 11.01.2023 у справі № 548/741/21 та від 17.04.2024 у справі № 127/12240/22).

У даному випадку позивач добровільно сплатив відповідачу кошти, знаючи, що між ним та відповідачем (як стверджує позивач) відсутнє будь-яке зобов`язання, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи наведене, оцінюючи подані сторонами докази в їх сукупності, оскільки позивачем перераховані кошти на підставі платіжного доручення № 8225 від 24.09.2021, приймаючи до уваги те, що не укладення письмового договору не свідчить про відсутність правової підстави для набуття коштів, адже правочин може бути вчинений і без укладання угоди у формі окремого документа, тобто спрощений спосіб, у зв`язку з чим застосування норми ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України щодо повернення безпідставно отриманих коштів є необґрунтованим та безпідставним, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 430 000,00 грн, як безпідставно отриманих - задоволенню не підлягають.

В порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати із сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

У позові відмовити повністю.

Витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.03.2026.

Суддя І. С. Горохов