РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/1224/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Акціонерне товариство "Київська виробнича компанія "Рапід", 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна,7,

до відповідача: Приватне акціонерне товариство "Шляхбуд"

14000, Чернігівська обл., м.Чернігів, вул. Дрозда Володимира, буд. 22

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша"

03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30,

про стягнення 52828,70 грн

без повідомлення (виклику) сторін

Дії суду щодо розгляду справи.

Акціонерним товариством "Київська виробнича компанія "Рапід" подано позов до Приватного акціонерного товариства "Шляхбуд" про стягнення 52 828,70 грн збитків.

Ухвалою суду від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша"; встановлено сторонам строк для подання до суду заяв по суті справи.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі шляхом доставки ухвали суду від 29.12.2025 до їх електронних кабінетів в підсистемі Електронний суд 29.12.2025 о 16:39, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк надійшли відзив відповідача на позовну заяву та відповідь позивача на відзив на позов, які прийнято судом до розгляду. Спір вирішується з їх урахуванням.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Позиції учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, оскільки ПрАТ СК «Перша» прийняло рішення про відмову у здійсненні страхових виплат, відповідач, як власник транспортного засобу, з вини водія якого сталась дорожньо-транспортна пригода, має відшкодувати позивачу, як власнику пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу, збитки (розмір витрат на придбання запасних частин для відновлювального ремонту, проведення ремонтних робіт, в тому числі фарбування), що становить 52 828 грн 70 коп.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що відмова ПрАТ СК «Перша» у виплаті страхового відшкодування позивачу за шкоду завдану діями працівника відповідача є неправомірною та саме ПрАТ «СК «Перша» має бути належним відповідачем по даній справі. Оскільки між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору відповідальності за шкоду завдану внаслідок ДТП, умови, які були передбачені під час здійснення відновлювального ремонту ТЗ на СТО ТОВ «Колор-Груп» погоджувались виключно між позивачем та його СТО та жодним чином не стосуються взаємовідносин, що склались між відповідачем та потерпілою особою, оскільки такі відносини носять деліктну форму відповідальності. Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутній обов`язковий висновок спеціаліста автотоварознавця, який попереджений про кримінальну відповідальність, а вимога сплатити відшкодування за рахунками, видатковими накладними та актом виконаних робіт СТО не є законодавчо визначеною.

Обставини справи встановлені судом.

31.05.2025 о 15:20, на території прикордонної зони Рава-Руська, сталася ДТП за участю автомобіля марки Меrcedes-Веnz (д.н.з. НОМЕР_1 ) з причепом (д.р.н. НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) з причепом (д.р.н. НОМЕР_4 ) під керуванням водія ОСОБА_2 , про що сторонами складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 31.05.2025.

У п.14 «Мої зауваження» Повідомлення від 31.05.2025 водієм транспортного засобу DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) ОСОБА_3 зазначено: неуважно паркувався.

Як вбачається із пояснювальної записки ОСОБА_1 від 11.06.2025, перебуваючи на парковці прикордонної зони Рава-Руська, в очікуванні черги переходу через кордон України, транспортний засіб DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) під час паркування здійснив зіткнення з транспортним засобом Меrcedes-Веnz (д.н.з. НОМЕР_1 ), чим пошкодив його передню частину.

Автомобіль Меrcedes-Веnz (д.н.з. НОМЕР_1 ) належить на праві власності АТ «КВК «РАПІД», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13.06.2018 № НОМЕР_5 .

Власником транспортного засобу DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) з причепом (д.р.н. НОМЕР_4 ) є ПрАТ «Шляхбуд», що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу від 15.02.2023 № НОМЕР_6 та від 22.08.2022 №СТО716896.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) на момент ДТП застрахована в ПрАТ СК «Перша» згідно полісу від 12.03.2025 № 227724259.

АТ «КВК «РАПІД» з метою отримання відшкодування збитків завданих в результаті ДТП звернулося до ПрАТ СК «Перша» із заявою про страхову виплату.

ПрАТ СК «Перша» листами №1587 від 05.06.2025, №2732 від 03.10.2025 відмовило у виплаті страхового відшкодування через, те що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю чотирьох транспортних засобів, що унеможливлює отримання страхового відшкодування за умовою складання Європротоколу відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування».

АТ «КВК «Рапід» проведено відповідний відновлювальний ремонт автомобіля Меrcedes-Веnz (д.н.з. НОМЕР_1 ) на загальну суму 52 828,70 грн.

На підтвердження витрат на відновлювальний ремонт позивачем додано до матеріалів справи:

-рахунок на оплату №2619 від 08.10.2025 на суму 11 297,70 грн; видаткову накладну №2541 від 09.10.2025; платіжну інструкцію №РА06247 від 09.10.2025;

-рахунок на оплату №259 від 02.10.2025 на суму 13 970,00 грн; видаткову накладну №220 від 07.10.2025; платіжну інструкцію №РА06814 від 06.11.2025;

-рахунок на оплату №270 від 09.10.2025 на суму 1211,00 грн; видаткову накладну №222 від 09.10.2025; платіжну інструкцію №РА06897 від 10.10.2025;

-рахунок на оплату №0101 від 22.10.2025 на суму 26 350,00 грн; акт виконаних робіт №0101 від 03.11.2025; платіжну інструкцію №РА06816 від 06.11.2025.

АТ «КВК «Рапід» звернулось до ПрАТ «Шляхбуд» листом від 13.11.2025 №339/01 про добровільне відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 52 828,70 грн.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, суму шкоди не відшкодував, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з п. 9 ч. 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року

№ 1961-IV (далі Закон).

Пунктом 2 статті 4 Закону встановлено, що об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.

Відповідно до статті 5 Закону, страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майку потерпілих осіб.

Згідно із статтею 18 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання баре на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (правовий висновок у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373Лб-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №753/15214/16-ц.

Судом встановлено, що 31.05.2025 о 15:20, з вини водія автомобіля марки DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ), власником якого є ПрАТ «Шляхбуд», сталася ДТП за участю автомобіля марки Меrcedes-Веnz (д.н.з. НОМЕР_1 ), що належить на праві власності АТ «КВК «РАПІД», про що сторонами складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 31.05.2025.

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача власника транспортного засобу DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) була застрахована ПрАТ «СК «Перша» відповідно до полісу №227724259 обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу DAF (д.н.з. НОМЕР_3 ) на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «СК «Перша», позивач з метою отримання відшкодування збитків завданих в результаті ДТП звернувся до ПрАТ СК «Перша» із заявою про страхову виплату.

ПрАТ СК «Перша» листами №1587 від 05.06.2025, №2732 від 03.10.2025 відмовила у виплаті страхового відшкодування через, те що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю чотирьох транспортних засобів, що унеможливлює отримання страхового відшкодування за умовою складання Європротоколу відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування».

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплата (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням ).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 по справі 569/4753/23).

Враховуючи судову практику висвітлену в постанові Верховного суду від 17.01.2024 по справі № 554/4401/22, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вика особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч І виходить за межі трудового договору або посадової Інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких е джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: І) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт на загальну суму 52 828,70 грн підтверджено наступними доказами: рахунки на оплату №2619 від 08.10.2025, №259 від 02.10.2025; №270 від 09.10.2025, №0101 від 22.10.2025; видаткові накладні №2541 від 09.10.2025; №220 від 07.10.2025; №222 від 09.10.2025; акт виконаних робіт №0101 від 03.11.2025; платіжні інструкції №РА06247 від 09.10.2025; №РА06814 від 06.11.2025; №РА06897 від 10.10.2025; №РА06816 від 06.11.2025.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що ПрАТ СК «Перша» прийняло рішення про відмову у здійсненні страхових виплат, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу заподіяну шкоду в розмірі 52 828,70 грн, що документально підтверджений.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог у повному обсязі на відповідача покладається судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Шляхбуд" (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Дрозда Володимира, буд. 22; ) на користь Акціонерного товариства "Київська виробнича компанія "Рапід" (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна,7, ) 52 828,70 грн збитків та 3028,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор