ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4568/25

Господарський суд Харківської області у складі;

судді Новікової Н. А.

розглянувши без виклику учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Зміїв-сервіс" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області (63404, м. Зміїв, вул. Покровська, буд. 24, )

до Приватного підприємства «ФІРМА «КАПІТАЛПЛЮС» (61440, м. Харків, проспект Аерокосмічний, буд. 66-68, )

про стягнення 24 578,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Зміїв-сервіс" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області (позивач по справі) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства «ФІРМА «КАПІТАЛПЛЮС» (відповідач по справі), в якому просить суд стягнути з відповідача 24 578,00 грн. майнових збитків, встановлених за результатами ревізії Північно-східного офісу Державної аудиторської служби України актом від 01.10.2025.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що: за результатами ревізії Північно-східним офісом Державної аудиторської служби України у Харківської області окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Зміїв-сервіс» за період з 01.01.2021 по 30.06.2025 року установлено порушення при наданні послуг з поточного ремонту доріг з твердим покриттям, а саме, завищення вартості робіт (збитки) на загальну суму 24 578,00 грн (двадцяти чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) за договорами: 1) договір про закупівлю послуг № 66 від 13 липня 2022 року; 2) договір про закупівлю послуг № 70 від 18 липня 2022 року; 3) договір про закупівлю послуг № 71 від 18 липня 2022 року; 4) договір про закупівлю послуг № 72 від 20 липня 2022 року; 5) договір про закупівлю послуг № 73 від 20 липня 2022 року; 6) договір про закупівлю послуг № 76 від 22 липня 2022 року; 7) договір про закупівлю послуг № 77 від 22 липня 2022 року; 8) договір про закупівлю послуг № 78 від 22 липня 2022 року; 9) договір про закупівлю послуг № 79 від 22 липня 2022 року; 10) договір про закупівлю послуг № 92 від 05 вересня 2022 року; так, під час ревізії було встановлено, що «до акту ф №КБ-2в №6 за вересень 2022 року (сума акту 199 748,40 грн) з виконання Приватним підприємством «Фірма «КАПІТАЛПЛЮС» робіт по поточному ремонту дороги з твердим покриттям по вул. Таранівське шосе, м. Зміїв Харківської області (договір від 22.07.2022 №79), для виконання ремонту дороги в обсязі 206,0 кв.м були включені ресурсні елементні кошторисні норми РН18-6-3 «Ремонт основ доріг із чорного щебеню» на обсяг 127,2 кв.м, ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну» в обсязі 158,0 кв.м, РН18-21-2 «Улаштування вирівнювального шару з асфальтобетонної суміші без застосування укладальників асфальтобетону» в обсязі 13 т, ще раз норма ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну» в обсязі 206,0 кв.м, РН18-42-5 «Улаштування покриття товщиною 4 см з гарячих асфальтобетонних сумішей вручну з ущільненням дорожнім самохідним котком» в обсязі 206,0 кв.м.; зазначені обставини стали підставою для позивача для звернення до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданих майнових збитків у розмірі 24 578,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження разом із доказами їх надіслання (надання) позивачу згідно зі ст. 250, 251 ГПК України; встановлено позивачу строк 5 днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив разом із доказами його надсилання (надання) відповідачу згідно зі ст. 251 ГПК України; встановлено відповідачу строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечень на відповідь на відзив разом із доказами їх надсилання (надання) позивачу згідно зі ст. 251 ГПК України; роз`яснено учасникам справи, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також у разі неподання позивачем відповіді на відзив, відповідачем - заперечень на відповідь на відзив протягом строків, встановлених ухвалою, розгляд справи може бути здійснений за наявними у справі матеріалами після спливу зазначених строків та в межах строків, встановлених ст. 248 ГПК України; повідомлено учасникам справи, що заяви по суті справи, а також заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів можуть бути ними подані в електронному вигляді через особистий кабінет в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС або в паперовому вигляді через канцелярію суду чи на офіційну поштову адресу суду; звернуто увагу відповідача на його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України, про наслідки невиконання вказаного обов`язку та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами (частина сьома статті 42 ГПК України).

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано позивачем та його представником 23.12.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет відповідних осіб в ЄСІТС.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі, надіслана на адресу відповідача, визначену згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась на адресу господарського суду з відміткою відділення пошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, в силу п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Крім того, враховуючи неотримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження у справі, судом було на його адресу повторно направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, яка отримана відповідачем 24.01.2026, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення R 63.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, враховуючи сплив процесуального строку, встановленого для розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Частиною 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У 2022 році між Комунальним підприємством «ЗМІЇВ-СЕРВІС» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області (Замовник) та Приватним підприємством «Фірма «КАПІТАЛПЛЮС» (Підрядник) було укладено договори про закупівлю послуг з поточного ремонту доріг з твердим покриттям, а саме:

1) договір про закупівлю послуг № 66 від 13 липня 2022 року;

2) договір про закупівлю послуг № 70 від 18 липня 2022 року;

3) договір про закупівлю послуг № 71 від 18 липня 2022 року;

4) договір про закупівлю послуг № 72 від 20 липня 2022 року;

5) договір про закупівлю послуг № 73 від 20 липня 2022 року;

6) договір про закупівлю послуг № 76 від 22 липня 2022 року;

7) договір про закупівлю послуг № 77 від 22 липня 2022 року;

8) договір про закупівлю послуг № 78 від 22 липня 2022 року;

9) договір про закупівлю послуг № 79 від 22 липня 2022 року;

10) договір про закупівлю послуг № 92 від 05 вересня 2022 року.

Згідно з пунктами 1.1 зазначених договорів Підрядник зобов`язується виконати замовнику послуги з: ДК 021: 20-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (поточний ремонт дороги з твердим покриттям), а Замовник - прийняти і сплатити надані послуги, а саме:

1) за договором про закупівлю послуг № 66 від 13 липня 2022 року - по вул. Адміністративна, м. Зміїв Харківської області;

2) за договором про закупівлю послуг № 70 від 18 липня 2022 року - по вул. Вишнева, м. Зміїв Харківської області;

3) за договором про закупівлю послуг № 71 від 18 липня 2022 року - по вул. Залізнична, м. Зміїв Харківської області;

4) за договором про закупівлю послуг № 72 від 20 липня 2022 року - по вул. Лісна, м. Зміїв Харківської області;

5) за договором про закупівлю послуг № 73 від 20 липня 2022 року - по вул. Покровська, м. Зміїв Харківської області;

6) за договором про закупівлю послуг № 76 від 22 липня 2022 року - по вул. Садова, м. Зміїв Харківської області;

7) за договором про закупівлю послуг № 77 від 22 липня 2022 року - по вул. Широнінців, м. Зміїв Харківської області;

8) за договором про закупівлю послуг № 78 від 22 липня 2022 року - по вул. Пролетарське шосе, м. Зміїв Харківської області;

9) за договором про закупівлю послуг № 79 від 22 липня 2022 року - по вул. Таранівське шосе, м. Зміїв Харківської області;

10) за договором про закупівлю послуг № 92 від 05 вересня 2022 року по вул. Сизранцева, м. Зміїв Харківської області.

Відповідно до пунктів 4.1 вищезазначених договорів розрахунок здійснюється шляхом перерахування Замовником коштів на поточний рахунок Підрядника після підписання Сторонами акту форми (№КБ-2В, КБ-3).

Підрядник надав Замовнику акти КБ-2в:

1. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 26.08.2022 р. до дог. № 66 від 13.07.2022 р.;

2. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 30.08.2022 р. до дог. № 73 від 20.07.2022 р.;

3. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 3 від 14.09.2022 р. до дог. № 92 від 05.09.2022 р.;

4. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 4 від 04.10.2022 р. до дог. № 77 від 22.07.2022 р.;

5. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 5 від 11.10.2022 р. до дог. № 72 від 20.07.2022 р.;

6. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 6 від 18.10.2022 р. до дог. № 79 від 22.07.2022 р.;

7. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 7 від 18.10.2022 р. до дог. № 78 від 22.07.2022 р.;

8. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 8 від 25.10.2022 р. до дог. № 76 від 22.07.2022 р.;

9. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 9 від 10.11.2022 р. до дог. № 70 від 18.07.2022 р.;

10. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 10 від 09.12.2022 р. до дог. № 71 від 18.07.2022 р.

Акти підписано представниками Замовника та Підрядника та на підставі підписаних актів Замовником здійснювалася оплата наданих послуг.

З 28 липня 2025 року до 24 вересня 2025 року Північно-східний офіс Державної аудиторської служби України проводив ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «ЗМІЇВ-СЕРВІС» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області у період з 01 січня 2021 року до 30 червня 2025 року.

Під час ревізії було встановлено, що «до акту ф №КБ-2в №6 за вересень 2022 року (сума акту 199 748,40 грн) з виконання Приватним підприємством «Фірма «КАПІТАЛПЛЮС» робіт по поточному ремонту дороги з твердим покриттям по вул. Таранівське шосе, м. Зміїв Харківської області (договір від 22.07.2022 №79), для виконання ремонту дороги в обсязі 206,0 кв.м були включені ресурсні елементні кошторисні норми РН18-6-3 «Ремонт основ доріг із чорного щебеню» на обсяг 127,2 кв.м, ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну» в обсязі 158,0 кв.м, РН18-21-2 «Улаштування вирівнювального шару з асфальтобетонної суміші без застосування укладальників асфальтобетону» в обсязі 13 т, ще раз норма ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну» в обсязі 206,0 кв.м, РН18-42-5 «Улаштування покриття товщиною 4 см з гарячих асфальтобетонних сумішей вручну з ущільненням дорожнім самохідним котком» в обсязі 206,0 кв.м.

Так, по-перше, при виконанні робіт за нормою РН18-6-3 «Ремонт основ доріг із чорного щебеню» передбачено використання бітумів нафтових дорожніх та щебню чорного холодного на бітумах, тому промазування бітумом за нормою ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну» додатково не передбачається. По-друге, складом робіт за нормою РН18-42-5 «Улаштування покриття товщиною 4 см з гарячих асфальтобетонних сумішей вручну з ущільненням дорожнім самохідним котком» передбачено розливання рідкого бітуму по основі із застосуванням бітумів нафтових дорожніх. Тому, застосування підрядною організацією норми ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну» є подвійним та необґрунтованим.

Таким чином, в результаті необґрунтованого застосування ресурсної елементної кошторисної норми ДН2-50-1 «Промазування і розлив бітуму по існуючому покриттю вручну», що є порушенням пункту 6.3 КНУ «Настанова з визначення вартості будівництва», вартість виконаних робіт ПП «Фірма «КАПІТАЛПЛЮС» завищена на суму 2 806,00 гривень.

Аналогічні порушення встановлено у 9-ти актах ф.№КБ-2в за 2022 рік (загальна сума актів 1825981,20 грн) при виконанні ПП «Фірма «КАПІТАЛПЛЮС» робіт по поточному ремонту доріг з твердим покриттям Зміївської міської ради, завищення вартості робіт склало на загальну суму 24 578,00 гривень».

За результатами ревізії Північно-східним офісом Державної аудиторської служби України у Харківської області окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Зміїв-сервіс» за період з 01.01.2021 по 30.06.2025 року установлено порушення при наданні послуг з поточного ремонту доріг з твердим покриттям, а саме, завищення вартості робіт (збитки) на загальну суму 24 578,00 грн (двадцяти чотири тисячі п`ятсот сімдесят вісім гривень 00 копійок) за договорами: 1) договір про закупівлю послуг № 66 від 13 липня 2022 року; 2) договір про закупівлю послуг № 70 від 18 липня 2022 року; 3) договір про закупівлю послуг № 71 від 18 липня 2022 року; 4) договір про закупівлю послуг № 72 від 20 липня 2022 року; 5) договір про закупівлю послуг № 73 від 20 липня 2022 року; 6) договір про закупівлю послуг № 76 від 22 липня 2022 року; 7) договір про закупівлю послуг № 77 від 22 липня 2022 року; 8) договір про закупівлю послуг № 78 від 22 липня 2022 року; 9) договір про закупівлю послуг № 79 від 22 липня 2022 року; 10) договір про закупівлю послуг № 92 від 05 вересня 2022 року.

Зазначені обставини стали підставою для позивача для звернення до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму завданих майнових збитків у розмірі 24 578,00 грн. з посиланням на ст. 901, 906 та 1166 Цивільного кодексу України.

При цьому вказує, що позивачем на виконання пункту 9.1 договорів стосовно досудового урегулювання спору здійснювалася претензійна робота шляхом направлення претензії вих. № 1102 від 30.10.2025 р. - направлення здійснювалося на відому позивачу адресу електронної пошти (у вигляді файла формату pdf, підписаного електронним підписом керівника позивача) відповідача з документації, що була видана на виконання Договору (ІНФОРМАЦІЯ_1), так і шляхом відправлення 30 жовтня 2025 року рекомендованого листа з описом вкладення (у паперовому вигляді) на адресу реєстрації відповідача - 61440, Україна, Харківська обл., м. Харків, пр-т Аерокосмічний, буд. 66-68. 04 листопада 2025 року відправлений позивачем лист був вручений відповідачу.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані до матеріалів справи та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом частин першої-третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Укладені між сторонами у справі договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, а тому підпадають під правове регулювання, зокрема, глави 63 ЦК України.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що підрядник надав Замовнику акти КБ-2в: 1. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 26.08.2022 р. до дог. № 66 від 13.07.2022 р.; 2. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 від 30.08.2022 р. до дог. № 73 від 20.07.2022 р.; 3. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 3 від 14.09.2022 р. до дог. № 92 від 05.09.2022 р.; 4. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 4 від 04.10.2022 р. до дог. № 77 від 22.07.2022 р.; 5. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 5 від 11.10.2022 р. до дог. № 72 від 20.07.2022 р.; 6. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 6 від 18.10.2022 р. до дог. № 79 від 22.07.2022 р.; 7. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 7 від 18.10.2022 р. до дог. № 78 від 22.07.2022 р.; 8. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 8 від 25.10.2022 р. до дог. № 76 від 22.07.2022 р.; 9. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 9 від 10.11.2022 р. до дог. № 70 від 18.07.2022 р.; 10. Акт приймання виконаних будівельних робіт № 10 від 09.12.2022 р. до дог. № 71 від 18.07.2022 р.

Акти підписано представниками Замовника та Підрядника та на підставі підписаних актів Замовником здійснювалася оплата наданих послуг.

Тобто, зобов`язання за укладеними Договорами були припинені виконанням у відповідності до статті 599 ЦК України.

В свою чергу, звертаючись до господарського суду із вимогою про стягнення з відповідача збитків, позивач посилається на Акт ревізії Північно-східного офісу Держаудитслужби від 01.10.2025 №202020/09-24, яким було встановлено завищення вартості виконаних робіт підрядною організацією, що в мало наслідком завищення вартості робіт на загальну суму 24 578,00 гривень

Суд зазначає, що в силу приписів статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно з частиною першою якої майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вже було зазначено, збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (пункт 2 частини першої статті 22 ЦК України).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Як було зазначено вище, розмір збитків позивачем розрахований позивачем на підставі складеного Північно-східним офісом Держаудитслужби Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП "ЗМІЇВ - СЕРВІС" за період з 01.01.2021 до 30.06.2025 від 01.10.2025 №202020/09-24.

Суд зазначає, що акт ревізії - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, який не має обов`язкового характеру та не може оспорюватись в суді.

Крім того, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі №922/2310/17 та від 22.10.2019 у справі №922/59/19.

Тобто, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Тобто, укладання сторонами у справі договору, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт та їх оплата є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах.

Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та договором.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, який було виконано сторонами і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, отже не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №904/7287/17, від 20.06.2019 у справі №916/1906/18, від 26.12.2019 у справі №908/2711/18.

Отже, за наведених обставин, суд вважає, що Актом ревізії від 01.10.2025 №202020/09-24 не є доказом наявності противної поведінки відповідача, як обов`язкової складової відшкодування збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами Договору та відповідно не можуть їх змінювати.

Позивачем не надано доказів на підтвердження саме неправомірної поведінки відповідача при виконанні Договору, не доведено також і фактичних обставин заподіяння збитків на заявлену до відшкодування суму. Відповідно, і відсутній причинно-наслідковий зв`язок між збитками та поведінкою відповідача.

Беручи до уваги, що зобов`язання за укладеними сторонами договорами були припинені виконанням у відповідності до статті 599 ЦК України, враховуючи, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності (а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, вина), які відсутні в даному конкретному випадку, а акт ревізії - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, не має обов`язкового характеру, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, тобто, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, а отже виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, який було повністю виконано сторонами і не можуть їх змінювати, суд дійшов до висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача, в зв`язку із чим в позові відмовляє повністю.

Також суд виходить із того, що відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на позивача, оскільки спір по справі виник саме з його вини.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

В зв`язку з відрядженням та відпусткою судді Новікової Н. А. повний текст рішення складено та підписано 09.03.2026.

СуддяН.А. Новікова