ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 рокум. ОдесаСправа № 915/405/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: О.В. Масляний

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фактор»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 (суддя С.М. Коваль, м.Миколаїв, повну ухвалу складено 23.12.2025) про відмову у розстроченні виконання рішення суду

у справі №915/405/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна»

до Приватного підприємства «Фактор»

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 763065,27 грн,,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи

У квітні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Приватного підприємства «Фактор» про стягнення з останнього (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 26.02.2025) грошових коштів у сумі 852303,59 грн, з яких: 456965,87 грн основний борг; 48495,77 грн пеня; 68544,88 грн 15% штрафу; 44025,87 грн - 3% річних; 234271,20 грн - суми, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 12.01.2021 №17 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого виник основний борг у зазначеній позивачем сумі, на яку останнім здійснено нарахування на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, а також пені та 15% штрафу у порядку пункту 9.1. договору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області 14.05.2025 у справі №915/405/24 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» задоволено повністю. Крім того, з Приватного підприємства «Фактор» на користь позивача стягнуто грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 12784,55 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фактор» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/405/24 задоволено частково. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.05.2025 у справі №915/405/24 скасовано частково та викладено його резолютивну частину в наступній редакції:

« 1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства «Фактор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» 456965,87 грн основного боргу, 44025,87 грн - 3% річних та 234271,20 грн інфляційних втрат.

3.В іншій частині позову відмовити».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» на користь Приватного підприємства «Фактор» 4805,50 грн в якості відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» на користь Приватного підприємства «Фактор» 2106,32 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Доручено Господарському суду Миколаївської області на виконання даної постанови видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.

На виконання зазначеної постанови від 14.10.2025 Господарським судом Миколаївської області видано відповідні накази від 08.12.2025.

28.10.2025 Приватне підприємство «Фактор» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із заявою (вх. №15123/25 від 28.10.2025), в якій просило:

1)розстрочити виконання рішення Господарського суду Миколаївської області у справі №915/405/24, резолютивна частина якого викладена в редакції постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, про стягнення з Приватного підприємства «Фактор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕКС Україна» 456965,87 грн основного боргу, 44025,87 грн - 3% річних та 234271,20 грн інфляційних втрат, судовий збір в сумі 11029,23 грн, усього 746292,17 грн;

2)встановити графік сплати заборгованості у сумі 746292,17 грн рівними частинами по 62191,01 грн щомісяця до повного погашення заборгованості, а саме:

-до 20.11.2025 62191,01 грн;

-до 20.12.2025- 62191,01 грн;

-до 20.01.2026 62191,01 грн;

-до 20.02.2026 62191,01 грн;

-до 20.03.2026- 62191,01 грн;

-до 20.04.2026 62191,01 грн;

-до 20.05.2026- 62191,01 грн;

-до 20.06.2026 62191,01 грн;

-до 20.07.2026- 62191,01 грн;

-до 20.08.2026- 62191,01 грн;

-до 20.09.2026 62191,01 грн;

-до 20.10.2026 62191,01 грн.

3)заборонити відкривати виконавче провадження та вчиняти дії з примусового виконання судового рішення до моменту ухвалення та виконання рішення щодо розстрочки виконання рішення суду.

Заяву мотивовано тим, що боржник неспроможний одноразовим платежем погасити залишок заборгованості за судовим рішенням у даній справі, оскільки: 1) боржник у відповідності до ліцензії забезпечує доступ до мережі Інтернету на території Баштанського району Миколаївської області та віднесено до підприємств критичної інфраструктури Миколаївської області, на який покладено обов`язок забезпечення постійного інтернет-зв`язку, а Акціонерним товариством «Миколаївобленерго» у період 22-27 серпня 2025 року здійснено частковий демонтаж/знищення телекомунікаційної системи власності Приватного підприємства «Фактор» на 199 опорах, внаслідок чого завдано матеріальних збитків на суму понад 2,5 млн. грн, і порушено господарські зв`язки з абонентами; втрачено частину клієнтської бази та регулярних надходжень; 2) у зв`язку з веденням бойових дій в Україні та ураховуючи спеціалізацію працівників підприємства, значна частина працівників призвана до ЗСУ, що значно ускладнює ведення виробничої діяльності та обслуговування телекомунікаційних мереж; 3) боржник знаходиться у скрутному фінансовому становищі через наведені вище підстави, а також розглядом у господарському суді справ, пов`язаних з відшкодуванням завданих збитків боржнику у розмірі 300000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 відмовлено у задоволенні заяви Приватного підприємства «Фактор» про розстрочення виконання рішення у справі №915/405/24 та заборони відкривати виконавче провадження.

Відмовляючи у задоволенні заяви Приватного підприємства «Фактор» в частині розстрочення виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення господарського суду або роблять виконання цього рішення неможливим, при цьому суд врахував, що боржник з моменту виникнення у 2021 році заборгованості, яка підлягає стягненню за рішенням суду, не приймав заходів для її повного погашення і що діяльність боржника є прибутковою.

У задоволенні заяви в частині заборони відкриття виконавчого провадження та вчинення дій з примусового виконання судового рішення до моменту ухвалення та виконання рішення щодо розстрочки виконання рішення суду місцевий господарський суд відмовив з підстав того, що Господарським процесуальним кодексом України господарському суду не надано права забороняти відкривати виконавче провадження та забороняти вчиняти дії з примусового виконання судового рішення на стадії розгляду заяви про розстрочення рішення, і що суд не вправі зобов`язувати орган державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, Приватне підприємство «Фактор» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про розстрочення виконання судового рішення.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що до набрання законної сили рішенням суду у відповідача не було підстав оплачувати заборгованість, яка є спірною, а тому висновок суду, що боржник не приймав заходів для повного погашення заборгованості не відповідає обставинам справи. На виконання рішення апеляційного суду відповідач почав сплачувати борг, незважаючи на те, що судові рішення оскаржено в касаційному порядку.

При цьому скаржник наголосив на тому, що не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, але наразі має певні матеріальні труднощі, отже, фінансовий стан підприємства не дозволяє сплатити майже 800 тисяч гривень одноразово, що і зумовило ініцюювання питання розстрочення виконаня рішення суду.

Однак, як зазначив апелянт, суд першої інстанції, усупереч вимогам статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не надав належної правової оцінки всім доводам і аргументам відповідача, а також доданим на їх підтвердження доказам, зробив висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, не звернув уваги на об`єктивні обставини неможливості виконання судового рішення одноразовим платежем за відсутності такої суми коштів на рахунку, що може призвести до арешту рахунків та майна базових станцій та обладнання провайдера, а також зупинення діяльності підприємства, яке належить до критичної інфраструктури та яке зобов`язане забезпечувати інтернет-зв`язок в прифронтовій зоні Миколаївській області, крім того, беручи до уваги безоплатність надання послуг державним органам та військовим і неспроможність споживачів через військовій стан оплатити послуги інтернету, а зупинення діяльності погрожує суспільним інтересам та національній безпеці країни, оскільки на підприємство покладено оповіщення та забезпечення телекомунікаційними послугами учасників ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Відсутність грошових коштів на банківських рахунках у обсягах, необхідних для виконання судового рішення, свідчить про об`єктивну неможливість виконання судового рішення у даній справі шляхом єдиноразової оплати всієї суми заборгованості.

Фінансовий стан підприємства тимчасово ускладнений обставинами, наведеними у заяві про розстрочення виконання рішення суду, але підприємство продовжує господарську діяльність, спрямовану на отримання прибутку, що дозволяє поступово виконати рішення суду в повному обсязі протягом 12 місяців, що відповідає інтересам й стягувача, який не обґрунтував доказами, які негативні наслідки розстрочення послідують для нього.

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, позивач зазначив, що всі дії боржника свідчать про спроби ухилення від виконання судового рішення (повторне подання касаційної скарги, незважаючи на відмову у відкритті касаційного провадження, ініціювання розстрочення виконання рішення, при цьому сплативши лише 1,33 % від загальної суми заборгованості у добровільному порядку). Окрім того, боржник ухиляється від сплати за поставлений товар вже більш ніж протягом 4-х років.

Також позивач зауважив на тому, що заборгованість за поставлений товар виникла до введення воєнного стану, тобто, факт необхідності сплати заборгованості у 2025-2026 роках зумовлений виключно поведінкою боржника і не може слугувати підставою для подальшого затягування сплати боржником за поставлений стягувачем товар.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу зареєстровано судом 07.01.2026 за вх.№49/26.

Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення (вх.№102/26 від 08.01.2026).

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.01.2026 автоматизований розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

08.01.2026 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги та клопотання визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.01.2026.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Фактор» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 про розстрочення виконання рішення суду у справі №915/405/24 до надходження матеріалів оскарження ухвали на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати копії матеріалів справи №915/405/24, необхідних для розгляду оскаржуваної ухвали, на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

26.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фактор» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 про розстрочення виконання рішення суду у справі №915/405/24 залишено без руху з метою надання скаржнику можливості усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: надати докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2662,40 грн за належними реквізитами. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

У межах встановленого ухвалою суду від 02.02.2026 строку, від скаржника надійшла заява (вх.№49/26/Д1 від 11.02.2026) про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 поновлено Приватному підприємству «Фактор» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 у справі №915/405/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Фактор» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 у справі №915/405/24. Встановлено позивачу строк до 03.03.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.03.2026 о 12:30 год.

03.03.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№49/26/Д2 від 03.03.2026).

05.03.2026 відповідач через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення (вх.№49/26/Д3 від 05.03.2026).

Між тим, суддя зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, О.Ю. Аленін з 11.03.2026 по 14.03.2026 відповідно до наказу голови суду №26-в від 03.03.2026 перебуватиме у відрядженні, що унеможливлює розгляд апеляційної скарги у строки встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

10.03.2026 за розпорядженням керівника апарату суду №10 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/405/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 для розгляду справи №915/405/24 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фактор» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 про відмову у розстроченні виконання рішення суду у справі №915/405/24 прийнято до провадження у зміненому складі колегії суддів: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран.

У судовому засіданні, яке 11.03.2026 проводилось за клопотання скаржника в режимі відеоконференції, представник останнього надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити.

Позивач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, проте участі не брав.

Відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України участь у судових засіданнях учасників справи - це право, а не обов`язок, якщо інше не визначено законом.

Апеляційний суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови учасникам для представлення своєї позиції, тоді як відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки матеріали справи містять обсяг відомостей, достатній для розгляду апеляційної скарги, обов`язкова явка учасників справи в судове засідання апеляційної інстанції Південно-західним апеляційним господарським судом не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні представника позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представника апелянта, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи

Як зазначалось, 28.10.2025 Приватне підприємство «Фактор» звернулося до Господарського суду Миколаївської області із заявою (вх. №15123/25 від 28.10.2025) про розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області у даній справі, а саме, про розстрочення сплати непогашеної заборгованості в сумі 746292,17 грн строком на 12 місяців зі сплатою стягувачу щомісяця, починаючи з листопада 2024 року, не пізніше 20-го числа кожного місяця, грошових коштів у сумі 62191,01 грн, а також про заборону відкривати виконавче провадження та вчиняти дії з примусового виконання судового рішення до моменту ухвалення та виконання рішення щодо розстрочки виконання рішення суду.

В обґрунтування поданої заяви заявник послався на те, що:

-Приватне підприємство «Фактор» не має наміру ухилятися від виконання судового рішення, але, нажаль, зараз має певні матеріальні труднощі, отже, фінансовий стан підприємства не дозволяє сплатити майже 800 тисяч гривень одноразово;

-причинами скрутного становища стали обставини, що не залежать від волі Приватного підриємства «Фактор», а саме, перешкоджання діяльності Приватного підприємства «Фактор» з боку Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», яке у період 22-27 серпня 2025 року здійснило частковий демонтаж/знищення телекомунікаційної системи власності Приватного підприємства «Фактор» на 199 опорах, внаслідок чого: підприємству завдано матеріальних збитків на суму понад 2,5 млн грн; порушено господарські зв`язки з абонентами; втрачено частину клієнтської бази та регулярних надходжень;

-наразі відкрито кримінальне провадження №0000162 та готується позов до господарського суду за фактом протиправних дій службових осіб Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», що спричинили пошкодження майна Приватного підприємства «Фактор» та відшкодування збитків;

-наразі у Господарському суді Миколаївської області триває розгляд чотирьох господарських справ (№ 915/820/24, №915/837/24, №915/883/24 та №915/1056/25) між Приватним підприємством «Фактор» та Акціонерним товариством «Миколаївобленерго» із загальною сумою позовних вимог понад 300000,00 грн, які безпосередньо пов`язані із відшкодуванням завданих збитків та проведенням розрахунків;

-з 2021 року на розгляді у Господарському суду Миколаївської області перебувало 2 справи (№915/1826/21, №915/1307/21) та з 2024 року справа №915/1068/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Асгард», яке намагалось стягнути з Приватного підприємства «Фактор» зайві кошти та обладнання базових станцій, що призвело б до припинення діяльності підприємства, розгляд цих справ потягло додаткові витрати. Лише у цьому році ці справи розглянуті судом та ухвалено рішення про відмову у позовах як необґрунтованих, отже, збережено майно підприємства та є можливість працювати далі;

-у зв`язку з веденням бойових дій в Україні та ураховуючи спеціалізацію працівників підприємства, значна частина працівників призвана до ЗСУ, що значно ускладнює ведення виробничої діяльності та обслуговування телекомунікаційних мереж;

-Приватне підприємство «Фактор» віднесено до підприємств критичної інфраструктури Миколаївської області, на який покладено обов`язок забезпечення постійного інтернет-зв`язку, а тому розстрочення виплати грошових коштів згідно рішення суду дасть змогу зберегти і підтримувати в робочому стані мережу доступу до інтернету державним установам, військовим формуванням та громадянам на території Баштанського району Миколаївської області, де відповідач виконує господарську діяльність, як провайдер;

-фінансовий стан підприємства призвів до утворення податкового боргу у розмірі 250 тис. грн, який відповідач має намір погасити найближчим часом;

-таким чином, фінансовий стан підприємства тимчасово ускладнений вищенаведеними обставинами, але підприємство продовжує господарську діяльність, спрямовану на отримання прибутку, що дозволяє поступово виконати рішення суду в повному обсязі протягом 12 місяців.

На підтвердження своєї правової позиції, викладеної у заяві, відповідачем було надано суду:

-витяг з інформаційно-комунікаційної системи ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2025 по 01.10.2025 станом на 27.10.2025;

-копії ліцензій на користування радіочастотним ресурсом України, виданими Приватному підприємству «Фактор» 10.06.2021 та 14.06.2021 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язу та інформатизації;

-копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер виконавчого провадження: 0000162, дата реєстрації провадження (виділення матеріалів досудового розслідування): 27.08.2025) за фактом зняття працівниками Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» телекомунікаційної мережі Приватного підприємства «Фактор»;

-копію листа Національного центру оперативно-технічного управління електронними телекомунікаційними мережами України від 29.08.2025 за вих.№68/02-402/2025, скерованому Акціонерному товариству «Миколаївобленерго», щодо вжиття заходів стосовно недопущення демонтажу технічного обладнання Приватного підприємства «Фактор» на період до припинення або скасування воєнного стану, а також збереження працездатності об`єктів Приватного підприємства «Фактор», які забезпечують надання електронних комунікаційних послуг критично важливим абонентам Баштанського району Миколаївської області;

-роздруківки судових рішень у справах №915/1826/21, №915/1307/21 та №915/1068/24;

-роздруківки відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 23.10.2025, відповідно до якого із п`яти працівників заброньовано 2, мають відстрочку 2, виключено з військового обліку 1.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За приписами частини першої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина п`ята статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 навела висновки про те, що розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (частина третя статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини четвертої статті 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1)ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2)стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3)стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні відповідного питання враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 у cправі №905/1197/24, підставою для відстрочення або розстрочення виконання рішення суду згідно зі статтею 331 Господарського процесуального кодексу України є виняткові обставини, які ускладнюють або виключають виконання рішення, утруднюють чи унеможливлюють виконання, і питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Отже, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінювати докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.04.2025 у справі №917/1131/24.

Відповідно до вказаної норми господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням наведеного суд самостійно вирішує питання стосовно достовірності доказів, достатності їх для винесення рішення, істинності відомостей, які містяться в доказах. Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17.

Колегією суддів установлено, що заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду обґрунтована тим, що боржник неспроможний одноразовим платежем погасити залишок заборгованості за судовим рішенням у даній справі, оскільки: 1) боржник у відповідності до ліцензії забезпечує доступ до мережі Інтернету на території Баштанського району Миколаївської області та віднесено до підприємств критичної інфраструктури Миколаївської області, на який покладено обов`язок забезпечення постійного інтернет-зв`язку, а Акціонерним товариством «Миколаївобленерго» у період 22-27 серпня 2025 року здійснено частковий демонтаж/знищення телекомунікаційної системи власності Приватного підприємства «Фактор» на 199 опорах, внаслідок чого завдано матеріальних збитків на суму понад 2,5 млн. грн, і порушено господарські зв`язки з абонентами; втрачено частину клієнтської бази та регулярних надходжень; 2) у зв`язку з веденням бойових дій в Україні та ураховуючи спеціалізацію працівників підприємства, значна частина працівників призвана до ЗСУ, що значно ускладнює ведення виробничої діяльності та обслуговування телекомунікаційних мереж; 3) боржник знаходиться у скрутному фінансовому становищі через наведені вище підстави, а також розглядом у господарському суді справ, пов`язаних з відшкодуванням завданих збитків боржнику у розмірі 300000,00 грн.

Судом першої інстанції на підставі матеріалів справи, наданих відповідачем і позивачем пояснень та поданих суду доказів, було зазначено, що суб`єкт підприємницької діяльності здійснює свою діяльність на власний ризик, і демонтаж/знищення телекомунікаційної системи Приватного підприємства «Фактор» на опорах, розгляд справ у суді; призвання працівників до лав ЗСУ, що потягло ускладнення ведення виробничої діяльності та обслуговування телекомунікаційних мереж, не є винятковими обставинами, які суб`єкт підприємницької діяльності не міг передбачити.

Апеляційний суд погоджується із наданою оцінкою суду першої інстанції та звертає увагу, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик.

Доводи боржника про те, що він відноситься до підприємств критичної інфраструктури Миколаївської області, на який покладено обов`язок забезпечення постійного інтернет-зв`язку, і розстрочення виплати грошових коштів згідно рішення суду дасть змогу зберегти і підтримувати в робочому стані мережу доступу до інтернету державним установам, військовим формуванням та громадянам на території Баштанського району Миколаївської області, де виконує господарську діяльність, як провайдер, місцевим господарським судом правильно відхилено, оскільки відповідно до частини другої статті 318 Цивільного кодексу України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Посилання заявника на розгляд у період з 2021 року по 2024 року справ №915/1826/21, №915/1307/21 та №915/1068/24 у Господарському суді Миколаївської області, що потягло додаткові витрати, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки взаємовідносини (взаєморозрахунки) між боржником і іншими юридичними особами не є предметом розгляду в даній справі.

Також слід зазначити, що на обґрунтування свого клопотання про розстрочення виконання рішення відповідач не надав жодного доказу про неможливість його виконання з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про відсутність у нього на банківських рахунках коштів або складне фінансове становище.

Складне фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання розстрочення виконання судового рішення; при цьому, розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника (постанова Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №910/8153/17).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається відповідач, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. Водночас незадовільний фінансовий стан за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для розстрочення виконання судового рішення, оскільки статтею 129-1 Конституції України, частиною другою статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язковість рішень не залежить від наявності чи відсутності у боржника коштів.

Разом з тим, відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що надання розстрочення виконання рішення протягом зазначеного заявником терміну покращить його фінансовий стан та призведе до виконання судового рішення.

При цьому, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, боржник, стверджуючи про те, що він може погашати залишок заборгованості частинами, що надасть реальну можливість виконати рішення у повному обсязі, під час розгляду судом заяви про розстрочення виконання рішення 16.12.2025 сплатив лише 10000,00 грн, натомість згідно прохальної частини заяви боржник просить розстрочити рішення суду і перший платіж повинен здійснити до 20.11.2025 у розмірі 62191 грн, отже, дії боржника суперечать наведеній заяві.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, усупереч вимогам статті 86 Господарського процесуального кодексу України, не надав належної правової оцінки всім доводам і аргументам відповідача, а також доданим на їх підтвердження доказам, є необґрунтованими. Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевий господарський суд розглянув подане клопотання про розстрочення виконання рішення, дослідив наведені відповідачем пояснення та дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для його задоволення. Незгода апелянта з правовими висновками суду не свідчить про неповноту чи необ`єктивність оцінки доказів.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, колегія суддів, враховуючи положення статті 331 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви Приватного підприємства «Фактор» про розстрочення виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997 р., п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II ); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», №22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», у справі «Бурдов проти Росії», у справі «Ясюнієне проти Литви»).

Право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.

З огляду на викладене, за відсутності виняткових обставин щодо розстрочення виконання рішення суду, у задоволенні відповідної заяви відповідача слід відмовити.

У задоволенні заяви в частині заборони відкриття виконавчого провадження та вчинення дій з примусового виконання судового рішення до моменту ухвалення та виконання рішення щодо розстрочки виконання рішення суду місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив, оскільки Господарським процесуальним кодексом України господарському суду не надано права забороняти відкривати виконавче провадження та забороняти вчиняти дії з примусового виконання судового рішення на стадії розгляду заяви про розстрочення рішення, і суд не вправі зобов`язувати орган державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Миколаївської області про відмову у задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду у даній справі, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду від 16.12.2025 про розстрочення виконання судового рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 284, ч.1 ст.287 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фактор» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 про відмову у розстроченні виконання рішення суду у справі №916/405/24 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку відповідно до ч.1 с. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран