ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" березня 2026 р. Справа № 924/204/26

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Бухленд" м. Хмельницький про забезпечення позову у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бухленд" м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю "Стфалкон" м. Хмельницький

про стягнення 992 950,31 грн. переплати, 15 397,83 грн. 3% річних та інфляційних втрат

про зобов`язання товариство з обмеженою відповідальністю "Стфалкон" передати оплачені результати ІТ-послуг/робіт за Договором №19022025-1 за період лютий-серпень 2025 на суму 2814932,04 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бухленд" м. Хмельницький звернулося з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Стфалкон" м. Хмельницький про стягнення 992 950,31 грн., як суму переплати по якій не було надано послуг і яка підлягає поверненню в зв`язку із припиненням договору, 15 397,83 грн. 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, про зобов`язання товариство з обмеженою відповідальністю "Стфалкон" передати товариству з обмеженою відповідальністю "Бухленд" оплачені результати ІТ-послуг/робіт за Договором №19022025-1 за період лютий-серпень 2025 на суму 2 814 932,04 грн., зокрема, але не повністю: вихідний код програмного продукту "CRM Бухленд (BUHLAND)" у повному обсязі, що відповідає оплаченим/прийнятим етапам; доступ(и) до репозиторію/сховища коду та/або передання репозиторію на ресурс Позивача (git-репозиторій або інший узгоджений носій); технічну документацію, інструкції розгортання/запуску, конфігурації та інші матеріали, необхідні для використання оплаченого результату; передати на ресурс Позивача (сервер/носій) всі результати, які за договором передаються шляхом завантаження на ресурс Замовника (розділ 2 пункт L Договору).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору №19022025-1 про надання послуг ІТ-послуг від 19.02.2025р.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 04.03.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 06.04.2026р.

14.03.2026р. на адресу суду надійшла заява через електронний суд від представника позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Бухленд" м. Хмельницький про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову у справі № 924/204/26 шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» () та знаходяться на всіх рахунках відповідача у банківських та інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позовних вимог у розмірі 1 008 348,14 грн.;

- вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» () та будь яким пов`язаним із ним особам передавати, відчужувати, ліцензувати, надавати доступ або іншим чином розпоряджатись результатами ІТ-розробки, створеної за Договором №19022025-1, зокрема програмним кодом програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)", до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» () вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну, видалення, приховування, обмеження доступу або інше втручання в електронні системи, у яких зберігаються матеріали виконання Договору №19022025-1, зокрема репозиторії програмного коду, системи управління проєктами Jira та систему комунікації Slack, а також інші електронні ресурси, що містять результати розробки програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)"

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що після виникнення спору відповідач односторонньо припинив доступ позивача до електронних систем Jira та Slack, які використовувались сторонами для комунікації в межах виконання договору №19022025-1 та у яких зберігались матеріали виконання ІТ-проєкту, переписка сторін, технічні завдання, результати робіт та інші дані, що мають значення для підтвердження фактичних обставин справи.

Зазначає, що дані дії були вчинені відповідачем у вихідний день без будь-якого попередження позивача, внаслідок чого позивач був фактично позбавлений доступу до значної частини електронних доказів, у зв`язку з цим позивачем направлено відповідний адвокатський запит щодо відновлення доступу до систем та збереження інформації, яка в них міститься.

Вказує на те, що факт блокування доступу до систем, у яких містяться матеріали виконання договору, свідчить про недобросовісну поведінку відповідача та може свідчити про намагання обмежити доступ до доказів або унеможливити їх використання у судовому процесі.

Зазначає, що позивачем перевірено наявність у відповідача нерухомого майна, яке могло б бути використане для забезпечення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.03.2026 року за кодом ЄДРПОУ відповідача 41337336 відсутні будь які відомості про наявність об`єктів нерухомого майна у власності ТОВ «СТФАЛКОН», тобто відповідач не володіє нерухомим майном, на яке могло б бути звернено стягнення у разі задоволення позову.

Зауважує, що щодо майна відповідача вже застосовано заходи податкового забезпечення.

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 18.02.2026 року зареєстровано податкову заставу щодо майна ТОВ «СТФАЛКОН», що підтверджується актом опису майна №1916/13-03 від 17.02.2026 року, складеним Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області. Предметом податкової застави є автомобіль LAND ROVER DEFENDER 2022 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Наявність податкової застави свідчить про існування у відповідача податкового боргу перед державою та про те, що майно відповідача вже перебуває під обтяженням.

Вказує на те, що дана обставина, у сукупності з поведінкою відповідача щодо блокування доступу до електронних систем та відмовою у добровільному поверненні значної суми коштів, свідчить про наявність обґрунтованого ризику того, що відповідач може вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду, зокрема шляхом виведення грошових коштів зі своїх рахунків або приховування активів.

Вважає, що поведінка відповідача після виникнення спору свідчить про недобросовісність його дій, оскільки відповідач односторонньо припинив доступ позивача до систем Jira та Slack, у яких містилась значна частина матеріалів виконання договору, переписка сторін та інші електронні дані, що мають доказове значення для розгляду справи.

Зауважує, що позивачем уже направлено адвокатський запит щодо відновлення доступу до зазначених систем та збереження відповідної інформації.

Зазначає, також те, що додатково встановлено обставини, які можуть свідчити про підготовку відповідача до переведення господарської діяльності на іншу юридичну особу з метою уникнення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб встановлено, що особа, яка є бенефіціарним власником та фактичним контролером Відповідача, у період виникнення спору та безпосередньо після подання позову до суду стала власником іншої юридичної особи ТОВ «Центр ШІ технологій» (код 45810673), основним видом діяльності якої є комп`ютерне програмування (КВЕД 62.01), що фактично є тотожним або аналогічним виду діяльності відповідача. При цьому, відповідно до історії змін у реєстраційних даних 25- 26 лютого 2026 року відбулися зміни у складі засновників та бенефіціарних власників відповідача, внаслідок чого новим бенефіціарним власником та засновником ТОВ «Центр ШІ технологій» став ОСОБА_1 , тоді як попередній бенефіціар був виключений зі складу власників, тобто саме в дні, коли в системі «Електронний суд» був сформований протокол про отримання позову бенефіціарний власник відповідача «придбав» нову ТОВ, тому вказані обставини свідчать про суттєві зміни у структурі власності відповідача саме у період виникнення спору та судового розгляду справи.

Вважає, що новостворене підприємство здійснює діяльність у тій самій сфері ІТ-послуг, існує обґрунтований ризик того, що відповідач може здійснити фактичне переведення господарської діяльності, активів, контрактів та розрахунків на іншу юридичну особу, що у подальшому може унеможливити виконання рішення суду у цій справі.

Вказує на те, що подібна поведінка відповідача, пов`язана зі зміною структури власності підприємства та створенням нових юридичних осіб із аналогічним видом діяльності у період виникнення спору, у судовій практиці розглядається як одна з ознак ризику виведення активів та ухилення від виконання судового рішення, що є підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Вважає, що відсутність у відповідача нерухомого майна, наявність податкової застави щодо його рухомого майна, недобросовісна поведінка відповідача, що проявилась у блокуванні доступу до електронних систем, а також зміни у структурі власності та створення іншої юридичної особи з аналогічним видом діяльності у період судового розгляду справи, свідчить про наявність реального ризику того, що відповідач може вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання майбутнього рішення суду.

На підставі наведеного, зазначає, що накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах суми позовних вимог є співмірним, обґрунтованим та необхідним заходом для забезпечення реального виконання можливого рішення суду.

Також, вказує на те, що предметом позову у даній справі є не лише грошові вимоги, але й вимога про зобов`язання відповідача передати позивачу оплачені результати ІТ послуг за договором №19022025-1, зокрема програмний код CRM-системи «Buhland», який створювався відповідачем на замовлення позивача.

При цьому, зазначає, що поведінка відповідача після виникнення спору свідчить про наявність реального ризику того, що результати розробки можуть бути передані третім особам або використані в інших комерційних проєктах без згоди позивача.

Вказує на те, що відповідач уже вчинив дії щодо обмеження доступу позивача до систем Jira та Slack, у яких зберігались матеріали виконання ІТ проєкту. Крім того, встановлено факти зміни структури власності відповідача та створення іншої юридичної особи з аналогічним видом діяльності у сфері розробки програмного забезпечення.

Вважає, що існує обґрунтований ризик, що програмний код CRM системи, який є предметом спору у цій справі, може бути переданий третім особам, використаний у діяльності інших компаній або іншим чином відчужений до моменту ухвалення рішення суду. У разі вчинення таких дій виконання можливого рішення суду про передачу позивачу результатів ІТ-робіт може бути істотно ускладнене або фактично унеможливлене. А тому на підставі викладеного, вважає, що існують підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу передавати або іншим чином розпоряджатись результатами розробки програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)".

Зазначає, що ключовим об`єктом спору є програмний код програмного продукту «CRM Бухленд (BUHLAND)», який створювався відповідачем на замовлення позивача за договором №19022025-1. З огляду на специфіку розробки програмного забезпечення, програмний код та пов`язані з ним матеріали зберігаються у спеціалізованих репозиторіях програмного коду, які забезпечують контроль версій, фіксацію змін, історію розробки та інші технічні дані, що підтверджують процес створення програмного продукту.

Звертає увагу на те, що у таких репозиторіях міститься повна історія створення та розвитку програмного продукту «CRM Бухленд (BUHLAND)», включаючи структуру програмного коду, внесені зміни, авторів змін, технічні коментарі та інші дані, що мають істотне значення для встановлення обставин справи. Крім того, процес розробки програмного забезпечення супроводжувався використанням систем управління проєктами та командної комунікації, зокрема Jira та Slack, у яких фіксувалися технічні завдання, історія виконання задач, обговорення функціоналу, результати тестування та інші робочі матеріали, що підтверджують фактичний перебіг виконання договору та обсяг виконаних робіт.

Вважає, що репозиторії програмного коду, а також пов`язані з ними системи Jira та Slack, фактично містять значний масив електронних доказів, які безпосередньо підтверджують створення програмного продукту «CRM Бухленд (BUHLAND)», етапи його розробки та взаємодію сторін під час виконання договору.

Зауважує також те, що після виникнення спору відповідач в односторонньому порядку припинив доступ позивача до відповідних електронних систем, унаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати доступ до даних, що стосуються процесу розробки програмного продукту та можуть мати істотне значення для розгляду справи. З урахуванням технічної специфіки розробки програмного забезпечення, відповідач має можливість видаляти або змінювати програмний код, переписувати історію змін у репозиторії, переносити код до інших репозиторіїв, а також змінювати або видаляти інформацію у системах управління розробкою, що може призвести до втрати або спотворення доказів, які підтверджують обставини створення програмного продукту. У разі вчинення таких дій може бути безповоротно втрачено значну частину доказової інформації щодо створення програмного продукту «CRM Бухленд (BUHLAND)», що істотно ускладнить встановлення фактичних обставин справи та ефективний захист прав позивача.

Вважає, що з метою збереження програмного коду та інших електронних доказів, що стосуються створення програмного продукту «CRM Бухленд (BUHLAND)», існують підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на видалення, зміну, перенесення, обмеження доступу або інше втручання у репозиторії програмного коду, а також пов`язані з ними системи управління проєктами та комунікації, зокрема Jira та Slack.

Отже, застосування такого заходу забезпечення позову є співмірним із предметом спору, спрямоване на збереження доказової бази у справі та не обмежує господарську діяльність відповідача, а лише унеможливлює зміну або знищення інформації, що має доказове значення для встановлення обставин справи

16.03.2026р. відповідач через електронний суд на адресу суду надіслав пояснення щодо заяви про забезпечення позову в якій вважає, дану заяву безпідставною через відсутність у відповідача жодних намірів ухилятися від виконання рішення суду в майбутньому, а запропоновані заходи забезпечення неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

Щодо блокування у Slack та Jira зазначає, що позивач у заяві стверджує, що виникнення спору відповідач односторонньо припинив доступ позивача до електронних систем Jira та Slack, які використовувались сторонами для комунікації в межах виконання договору №19022025-1.

Зауважує, що вказане твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки 04.09.2025 представник ТОВ «БУХЛЕНД» Синюк Олена написала повідомлення у комунікаційному середовищі Slack: «Далі спілкуємось виключно офіційно через Вчасно. За потреби - залучаються адвокати». 11.09.2025 через тиждень після повідомлення про перехід на офіційне спілкування у Вчасно Синюк О.О., написала 14 повідомлень у Slack, тобто мала доступ системи. 01.12.2025 Slack зафіксував: "ІНФОРМАЦІЯ_1 has left the channel" - це системне повідомлення про добровільний вихід, не видалення адміністратором, дані факти підтверджується скріншотами з системи Slack.

Звертає увагу на те, що доступ до системи обліку часу надання послуг Jira працює для всіх в штатному режимі.

Зазначає, що відповідач не здійснював жодних дій на обмеження доступу представників позивача до системи.

Крім того, надані позивачем знімки окремих областей екрану, які начебто підтверджують блокування недобросовісні дії відповідача спрямовані на блокування систем Slack та Jira взагалі не є доказами в розумінні параграфу 5 ГПК, оскільки не містять відомостей ані про дату та час створення таких знімків, ані про IT проєкт до якого відноситься даний знімок. Також неможливо з цих знімків екрану встановити, яка конкретно особа намагалася увійти до систем комунікації - на одному скріншоті вказано "ОСОБА_3" без деталізації, на іншому адреса електронної пошти, в якій ім`я особи, що намагається увійти до системи вже вказно "ОСОБА_3".

Щодо податкової застави зазначає, що позивач стверджує, що щодо майна відповідача вже застосовано заходи податкового забезпечення. Зокрема, зареєстровано податкову заставу, предметом якої є належний відповідачу автомобіль.

Вказує, що даний факт не може слугувати доказом умисних дій ТОВ «Стфалкон» спрямованих на утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду.

Звертає увагу на те, що відповідач не ініціював заходів щодо реєстрації податкової застави на власне рухоме майно, а майно забезпечене згідно зі ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» в будь якому випадку не могло би бути спрямоване на задоволення вимог ТОВ «Бухленд».

Також звертає увагу, що наданий суду скріншот інформації начебто витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не містить жодних реквізитів такого витягу, отриманого з офіційного реєстру. Як вбачається з цього «документа» ця інформація є витягом з Опендатабот, який не є державним реєстром. Це комерційний сервіс, який лише відображає інформацію з відкритих державних джерел, зокрема з ЄДР, але не генерує офіційні документи. Дані, отримані через такі сервіси, мають виключно інформаційний характер. Вони не підтверджують юридичний статус або актуальність відомостей на момент їх використання, адже не містять електронного підпису державного реєстратора.

Щодо реєстрації ТОВ "Центр ШІ технологій" зазначає, що позивач посилається на обставини, які можуть свідчити про підготовку відповідача до переведення господарської діяльності на іншу юридичну особу з метою уникнення виконання можливого рішення суду, однак дані твердження позивача є лише припущеннями, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Зазначає, що сама по собі реєстрація бізнесу є всього лиш реалізацію права на підприємницьку діяльність та не свідчить про якісь недобросовісні дії відповідача.

Вважає, що позивачем не надано до заяви про забезпечення жодних інших підтверджень, які би свідчили про підготовку до припинення діяльності юридичної особи - відповідача, наприклад, докази переказу коштів на новостворене товариство, виведення активів, припинення виконання інших зобов`язань.

Вказує на те, що засновник ТОВ «СТФАЛКОН» ОСОБА_1 є успішним бізнесменом, який має частку у різноманітних бізнесах. Заснування ТОВ "Центр ШІ технологій" є всього лиш частиною бізнес стратегії масштабування бізнесу та розширення використання штучного інтелекту в ІТ сфері.

ТОВ «СТФАЛКОН» продовжує працювати, має близько 13 активних контрактів на розробку програмних продуктів на загальну суму понад 15 000 000,00 грн. Оборот товариства в першому кварталі 2026 року склав понад 3 000 000,00 грн. Жодних намірів припиняти діяльність ТОВ «СТФАЛКОН» для нібито для ухилення від сплати боргу немає. ТОВ «СТФАЛКОН» за часи існування заробило авторитет на ринку IT послуг, відоме створенням програмних продуктів, які щодня використовують мільйони українців.

Щодо безпідставності вимог про заборону Відповідачу передавати, відчужувати, ліцензувати, надавати доступ або іншим чином розпоряджатись результатами ІТ-розробки, створеної за договором №19022025-1, зокрема програмним кодом програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)" зазначає, що весь створений та оплачений ТОВ «Бухленд» програмний код передано позивачу через систему керування репозиторіями програмного коду GitLab. Представник позивача - ОСОБА_2 має доступ до всього програмного коду створеного та оплаченого в період з травня по липень 2025 року. У ТОВ «Стфалкон» наразі відсутня будь яка технічна можливість розпорядитися цим кодом.

Щодо неспівмірності вимог про накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «СТФАЛКОН» та знаходяться на всіх рахунках відповідача у банківських та інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позовних вимог у розмірі 1 008 348,14 грн. зазначає, що позовні вимоги в сумі 1 008 348,14 грн. є надуманими позивачем та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами по справі, оскільки сума включає, як кошти які, на думку позивача, відповідач нібито утримує без належної правової підстави так і суму нічим не підтверджених витрат на правничу допомогу.

Зауважує, що ТОВ «Бухленд» заборгувало ТОВ «Стфалкон» кошти в сумі 67 954,23 грн. за замовлені та надані послуги з розробки IT-продукту у серпні вересні 2025 року.

Звертає увагу, що накладення арешту на кошти у сумі 1008348,14 грн на всіх рахунках відповідача призведе до фактичного припинення господарської діяльності ТОВ «Стфалкон», зриву багатомільйонних контрактів, зриву графіків розробки важливих IT-продуктів, невиплат за зобов`язаннями товариства, недоплат податків та зборів до бюджетів усіх рівнів. Крім того, накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача призведе до блокування видаткових операцій по рахунках на невизначений час, хоча, формально арештовуються кошти в певній сумі, технічні особливості операційної діяльності банків з арештованими рахунками призводять до повного блокування видаткових операцій по рахунку в продовж тривалого часу розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій. Це завдасть багатомільйонних збитків відповідачу та фактично призведе до знищення компанії. На підставі наведеного, просить в заяві про забезпечення позову відмовити.

16.03.2026р. відповідав на адресу суду через електронний суд надіслав заяву про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову в якому останній просить суд зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Бухленд» внести на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 1008348,14 грн. відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відповідач вважає, що позовні вимоги в сумі 1008348,14 грн. є надуманими та не підтверджуються жодними належними та допустими доказами, оскільки дана сума включає, як кошти які, на думку позивача, відповідач нібито утримує без належної правової підстави так і суму нічим не підтверджених витрат на правничу допомогу.

Звертає увагу на те, що ТОВ «Бухленд» заборгувало ТОВ «Стфалкон» кошти в сумі 67954,23 грн. за замовлені та надані послуги з розробки IT-продукту у серпні вересні 2025 року.

Також звертає увагу, що накладення арешту на кошти у даній сумі на всіх рахунках відповідача призведе до фактичного припинення господарської діяльності ТОВ «СТФАЛКОН», зриву багатомільйонних контрактів, зриву графіків розробки важливих IT-продуктів, невиплат за зобов`язаннями товариства, недоплат податків та зборів до бюджетів усіх рівнів. Накладення арешту на грошові на рахунках Відповідача призведе до блокування видаткових операцій по рахунках на невизначений час. І хоча, формально арештовуються кошти в певній сумі, технічні особливості операційної діяльності банків з арештованими рахунками призводять до повного блокування видаткових операцій по рахунку в продовж тривалого часу розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій. Це може завдати багатомільйонних збитків відповідачу та фактично призвести до знищення компанії.

На підставі вищевикладеного та керуючись статті 141 Господарського процесуального кодексу України відповідач просить вжити заходів зустрічного забезпечення та зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «БУХЛЕНД» внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 1 008 348,14 грн. відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову

17.03.2026р. позивач через електронний суд на адресу суду надіслав заперечення на заяву про зустрічне забезпечення, в яких посилається на те, що дана заява не містить жодного належного обґрунтування, оскільки відповідач фактично обмежується загальними твердженнями про те, що накладення арешту на грошові кошти може призвести до блокування господарської діяльності товариства, зриву контрактів, невиплати зобов`язань та інших негативних наслідків, а тому вважає, що дані твердження носять суто припущений та декларативний характер і не підтверджені жодними доказами.

Вказує на те, що відповідач не надав жодних бухгалтерських документів, фінансової звітності, банківських довідок чи інших матеріалів, які б свідчили про критичну залежність його господарської діяльності від розміру грошових коштів, на які позивач просить накласти арешт.

Звертає увагу на те, що відповідач у своєму клопотанні фактично без будь-якого обґрунтування прирівнює розмір можливих збитків до суми позовних вимог, визначивши суму зустрічного забезпечення у розмірі 1008348,14 грн.

Зазначає, також те, що у клопотанні відсутній будь-який розрахунок збитків або пояснення, з яких підстав ця сума може бути завдана відповідачу.

Вважає, що відповідач просить встановити зустрічне забезпечення у максимальному можливому розмірі, не наводячи жодних об`єктивних підстав для такого визначення. Крім того, твердження відповідача про можливе «повне блокування видаткових операцій» та «фактичне знищення компанії» також не підтверджені жодними доказами. Зауважує, що такі твердження носять оціночний характер і спрямовані виключно на створення враження про надмірність заходів забезпечення позову.

Зазначає, що у своєму клопотанні відповідач посилається на те, що ним нібито готується зустрічний позов про стягнення з позивача заборгованості у сумі 67 954,23 грн. Однак зазначена обставина не має жодного процесуального значення для вирішення питання про застосування зустрічного забезпечення, оскільки на момент розгляду поданого клопотання такий позов до суду не поданий і не є предметом судового розгляду.

Вказує, що накладення арешту на грошові кошти у межах визначеної судом суми не означає автоматичного припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання. Законодавство не пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову з повним блокуванням діяльності підприємства, а відповідач не надав жодних доказів того, що його господарська діяльність є критично залежною від використання саме тієї суми коштів, на яку може бути накладено арешт.

Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про структуру його грошових потоків, наявність інших рахунків, фінансових резервів чи джерел фінансування, а також не довів, що накладення арешту у межах позовних вимог унеможливить виконання ним поточних господарських або податкових зобов`язань. Отже, за відсутності таких доказів посилання відповідача на можливе блокування діяльності товариства є лише припущеннями.

Вважає, що доводи відповідача зводяться до абстрактного твердження про можливі негативні наслідки забезпечення позову, однак такі твердження не підтверджені належними доказами та не можуть бути підставою для застосування зустрічного забезпечення.

Отже, позивач вважає, що відсутні будь-які правові та фактичні підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки відповідачем не доведено ані реальність можливих збитків, ані їх розмір, ані причинно-наслідковий зв`язок між можливими збитками та заходами забезпечення позову. На підставі наведеного просить в клопотанні відповідача про зустрічне забезпечення відмовити.

17.03.2026р. позивач через електронний суд на адресу суду надіслав додаткові пояснення щодо заперечень відповідача на заяву про забезпечення позову, в яких зазначає.

Щодо доводів відповідача про відсутність блокування доступу до Slack та Jir зазначає, що що доступ представників позивача до електронних систем Slack та Jira нібито не обмежувався, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують ризик втрати електронних доказів.

По-перше, відповідач фактично визнає, що всі електронні системи, у яких здійснювалася комунікація сторін під час виконання договору №19022025-1 (Slack, Jira), повністю контролюються саме відповідачем як адміністратором відповідного середовища. У таких системах адміністратор має можливість: видаляти користувачів; змінювати їх права доступу; видаляти канали; редагувати або видаляти повідомлення; обмежувати доступ до історії повідомлень; архівувати або видаляти проєкти. Саме тому такі системи становлять критично важливе джерело електронних доказів, оскільки у них зберігаються: технічні завдання, обговорення функціоналу, коментарі розробників, історія виконання задач, погодження змін у програмному продукті.

Відповідно до ч.1 ст.96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній формі, зокрема повідомлення, дані інформаційних систем та інші цифрові дані.

Вважає, що повідомлення та історія взаємодії у Slack і Jira є електронними доказами у розумінні процесуального законодавства.

Зауважує, що відповідач посилається на системне повідомлення Slack про те, що користувач "ІНФОРМАЦІЯ_1 has left the channel", намагаючись представити це як добровільний вихід з каналу. Однак такий аргумент є маніпулятивним. У системі Slack повідомлення про "left the channel" відображається не лише у випадку добровільного виходу користувача, а й у випадках: видалення користувача адміністратором, обмеження доступу до каналу, деактивації облікового запису, зміни ролей або прав доступу.

Вважає, що саме по собі системне повідомлення Slack не підтверджує добровільність виходу користувача та не виключає можливості адміністративного втручання.

Зазначає, що надані відповідачем скріншоти не містять: технічних логів системи, журналу адміністрування (audit log), інформації про дії адміністратора workspace. Саме ці дані є єдиними технічними доказами того, хто саме ініціював зміну доступу. Особливо показовим є те, що доступ до систем Slack та Jira був відновлений лише після направлення відповідачу адвокатського запиту та подання заяви про забезпечення позову.

15 березня 2026 року представникам позивача надійшли нові запрошення до систем Slack та Jira від адміністратора відповідача. Факт направлення таких листів-запрошень прямо свідчить про те, що: 1. доступ до відповідних систем до цього моменту був відсутній; 2. відповідач мав технічну можливість керувати доступом користувачів; 3. саме відповідач контролює доступ до електронних систем, у яких зберігаються докази.

Вважає, що твердження відповідача про відсутність обмеження доступу є очевидно недостовірним.

Звертає увагу на інші скріни переписки, де вже мали факти видалення представника позивача із системи Slack (коли ніби помилково видалили) і при цьому напис був той самий "ІНФОРМАЦІЯ_1 has left the channel", а представниця відповідача визнала помилковість такого видалення.

Зазначає, що факт тимчасового відновлення доступу до систем не усуває ризик втрати або знищення електронних доказів, оскільки відповідач є адміністратором відповідних систем, він у будь-який момент може: знову видалити користувачів, змінити права доступу, видалити повідомлення, архівувати канали, змінити структуру проєктів.

Вважає, що забезпечення позову у вигляді заборони змінювати або обмежувати доступ до електронних систем є необхідним для збереження доказів.

Зазначає, що у даному випадку всі електронні системи, у яких зберігається історія виконання договору №19022025-1, перебувають під повним контролем відповідача.

Крім того, зазначає, що твердження відповідача про те, що надані позивачем скріншоти не можуть бути доказами, є безпідставними та суперечать як нормам процесуального законодавства, так і власній позиції відповідача, викладеній у поданих до суду поясненнях.

Вважає, що доводи відповідача про те, що зі скріншотів нібито неможливо встановити особу користувача, є необґрунтованими та суперечать його ж власній позиції у даній справі.

Звертає увагу, що відповідач у своїх письмових поясненнях зазначає, що представник позивача ОСОБА_2 має доступ до всього програмного коду програмного продукту, створеного за договором №19022025-1, та що відповідний доступ надано через систему GitLab. Зазначає, що відповідач визнає: особу ОСОБА_2 як представника позивача; його участь у виконанні проєкту; його роль у роботі з програмним кодом; його доступ до відповідних електронних систем. Отже відповідачу достеменно відомо, хто саме є користувачем під ім`ям ОСОБА_3/ОСОБА_3, на яке він посилається у своїх запереченнях. Крім того, відповідач визнає, що саме цей користувач мав доступ до систем управління проєктом та програмного коду.

Зауважує, що твердження відповідача про те, що нібито неможливо встановити, яка саме особа намагалася увійти до системи, є очевидно формальним та спрямованим виключно на дискредитацію наданих позивачем доказів.

Вказує на те, що подальші дії відповідача фактично підтверджують, що доступ користувача ОСОБА_2 до відповідних систем був відсутній. Зокрема, після направлення адвокатського запиту та подання заяви про забезпечення позову відповідачем було повторно направлено запрошення до систем Slack та Jira на електронну адресу ОСОБА_2 . Сам факт направлення таких запрошень свідчить про те, що на момент їх направлення доступ до відповідних систем був відсутній, оскільки у разі наявності чинного доступу повторне запрошення до системи є технічно беззмістовним.

Вважає, що відповідач власними діями фактично підтвердив, що доступ представників позивача до відповідних електронних систем змінювався та відновлювався адміністраторами системи, що підтверджує наявність ризику втручання у відповідні електронні системи та можливості зміни або видалення електронних доказів, що зберігаються у них.

Отже, вважає, що всі електронні системи перебувають під контролем відповідача, доступ до них вже змінювався, доступ був відновлений лише після адвокатського запиту, існує реальний ризик того, що без втручання суду відповідач може змінити або видалити інформацію, яка має значення для вирішення спору, а тому заборона змінювати або обмежувати доступ до систем Slack, Jira та інших електронних ресурсів є необхідним та співмірним заходом забезпечення позову.

Щодо тверджень Відповідача про нібито передачу програмного коду через GitLab зазначає, що твердження Відповідача про те, що весь програмний код програмного продукту CRM Бухленд (BUHLAND) нібито передано позивачу через систему GitLab, не відповідає фактичним технічним обставинам.

Зауважує, що відповідач фактично ототожнює доступ до файлів програмного коду із передачею готового програмного продукту, що є технічно та фактично неправильним.

Звертає увагу на те, що як випливає з пояснень технічного консультанта, система GitLab є лише інструментом для зберігання файлів програмного коду та історії їх змін. Наявність доступу до репозиторію дозволяє лише переглядати ці файли, але не означає передачу повноцінного програмного продукту. Програмний продукт є значно складнішою системою, яка складається не лише з файлів програмного коду, але й з: серверної інфраструктури, бази даних, конфігурації системи, технічної документації, інструкцій щодо розгортання та запуску.

Зазначає, що жоден із цих елементів відповідач позивачу не передав. Крім того, як встановлено технічним консультантом, програмний продукт має технічну залежність від інфраструктури відповідача, зокрема від приватного Docker-реєстру та серверних налаштувань, що належать відповідачу. Вказує на те, що за відсутності доступу до цієї інфраструктури стороння команда розробників не має можливості відтворити робоче середовище системи та запустити її.

Вказує на те, що у наданих матеріалах відсутня документація, яка пояснює архітектуру системи, структуру бази даних та взаємодію її модулів. Без такої документації продовження роботи з програмним продуктом або його підтримка іншою командою розробників є фактично неможливими.

Вважає, що позивачу було фактично надано лише окремі файли програмного коду без необхідної документації та без можливості розгортання системи, а тому твердження відповідача про нібито повну передачу програмного продукту через GitLab є необґрунтованим.

Наявність доступу до репозиторію не означає передачу результату ІТ розробки, а тому доводи Відповідача про відсутність у нього можливості розпоряджатися програмним кодом не відповідають дійсності. Навпаки, з огляду на технічну залежність системи від інфраструктури відповідача, саме відповідач фактично зберігає контроль над можливістю подальшого використання, зміни або передачі програмного продукту.

Зазначає, що вимога позивача про заборону відповідачу передавати, відчужувати, ліцензувати або іншим чином розпоряджатися результатами ІТ розробки є обґрунтованою та спрямована на збереження предмета спору.

Щодо доводів відповідача про неспівмірність заходу забезпечення позову зазначає, що твердження відповідача про нібито неспівмірність вимоги про накладення арешту на грошові кошти є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними доказами.

По-перше, доводи Відповідача про те, що позовна сума є «надуманою», не мають процесуального значення для вирішення питання про забезпечення позову.

Зазначає, що позивачем уже надано суду належні докази перерахування значних грошових коштів відповідачу за договором №19022025-1, що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму близько 4 млн грн.

При цьому вказує на те, що відповідач не передав позивачу результатів розробки програмного продукту та, починаючи з вересня 2025 року, фактично припинив виконання робіт за договором, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Вважає, що твердження відповідача про «надуманість» позовних вимог є лише його процесуальною позицією у спорі та не спростовує необхідності застосування заходів забезпечення позову.

По-друге, посилання відповідача на нібито існування заборгованості позивача у сумі 67 954,23 грн також не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, оскільки відповідач зазначає, що лише планує подати зустрічний позов, а отже на момент розгляду заяви про забезпечення позову такі вимоги не існують у процесуальному розумінні та не можуть впливати на оцінку судом необхідності застосування відповідного заходу забезпечення.

По-третє, твердження відповідача про те, що накладення арешту на грошові кошти нібито призведе до припинення діяльності товариства, є декларативними та не підтверджені жодними доказами.

Вказує на те, що відповідач не надав суду жодних документів, які б підтверджували: структуру його доходів та витрат; обсяг грошових коштів на рахунках; наявність або відсутність інших джерел фінансування діяльності; обсяг зобов`язань перед контрагентами; наявність контрактів, які нібито можуть бути зірвані; реальний розмір можливих збитків.

Зазначає, що відповідач обмежився лише загальними твердженнями про «багатомільйонні контракти» та «знищення компанії», які не підтверджені жодними належними доказами, а тому вважає, що дані твердження не можуть бути підставою для відмови у застосуванні заходів забезпечення позову.

Крім того, вказує на те, що накладення арешту на грошові кошти у межах суми позовних вимог не означає припинення господарської діяльності юридичної особи.

Зауважує, що такий арешт є передбаченим процесуальним законом заходом забезпечення позову і спрямований виключно на збереження майнового стану сторін до моменту вирішення спору судом.

Звертає увагу, що до матеріалів справи надається витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого вбачається наявність податкової застави щодо майна відповідача. Наявність податкової застави свідчить про те, що майно відповідача вже перебуває під обтяженням у зв`язку з податковими зобов`язаннями, а отже не може розглядатися як реальне джерело виконання можливого рішення суду. При цьому, відповідач у своїх запереченнях не зазначає про наявність у нього будь-якого іншого майна, за рахунок якого може бути забезпечене виконання рішення суду. Очевидно, що у разі наявності такого майна відповідач мав би можливість прямо повідомити про це суду та надати відповідні докази. Відсутність таких відомостей у запереченнях відповідача свідчить про те, що грошові кошти на рахунках фактично є єдиним реальним джерелом можливого виконання рішення суду, що додатково обґрунтовує необхідність накладення арешту на такі кошти у межах суми позовних вимог.

Зазначає, що предметом спору є значна сума грошових коштів, отриманих відповідачем від позивача за договором розробки програмного продукту, результати якого позивачу передані не були.

Вважає, що існує реальний ризик того, що у разі відсутності заходів забезпечення позову виконання можливого рішення суду може бути ускладнене або неможливе. Отже доводи відповідача про неспівмірність заявленого заходу забезпечення позову є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до приписів ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, з метою забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, своєю чергою, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у Постановах від 23.05.2018 у справі №910/2341/17, від 15.08.2018 у справі №922/4587/13 та від 08.10.2018 у справі №925/402/18, від 02.08.2019 у справі 915/538/19, від 25.05.2020 у справі № 910/15637/19.

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19 та від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19.

Відповідно до ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача судом враховується, що позивачем не доведено суду, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може утруднити виконання чи призвести до невиконання рішення суду, оскільки припущення позивача, викладені у заяві, не містять переконливої та підтвердженої доказами наявності підстав для забезпечення позову, адже, зокрема, сама наявність у відповідача заборгованості перед позивачем, не може вважатися безумовною і достатньою підставою для забезпечення позову.

При цьому, судом береться також до уваги, що наявність податкової застави у відповідача не може слугувати доказом умисних дій спрямованих на утруднення або неможливість виконання в майбутньому рішення суду, вказане стосується і реєстрації нового бізнесу відповідачем, яке є його реалізацією прав на підприємницьку діяльність та не свідчить про недобросовісність дій останнього.

Крім того, відсутні і будь-які докази, що відповідачем вчинялися чи вчиняються дії, що спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Щодо застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» та будь яким пов`язаним із ним особам передавати, відчужувати, ліцензувати, надавати доступ або іншим чином розпоряджатись результатами ІТ-розробки, створеної за Договором №19022025-1, зокрема програмним кодом програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)" та шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну, видалення, приховування, обмеження доступу або інше втручання в електронні системи, у яких зберігаються матеріали виконання Договору №19022025-1, зокрема репозиторії програмного коду, системи управління проєктами Jira та систему комунікації Slack, а також інші електронні ресурси, що містять результати розробки програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)" судом враховується наступне.

Як вбачається з поданого позову, між ТОВ «Бухленд» та ТОВ «Стфалкон» було укладено договір про надання ІТ - послуг. Результатом надання послуг за цим договором має бути створений програмний продукт, який має відповідати технічному завданню і вимогам замовника (п.п. а, с договору).

В подальшому вказаний договір було розірвано позивачем в односторонньому порядку у зв`язку з істотними порушеннями умов договору відповідачем. При цьому, як зазначається позивачем в позові, останнім набуто право власності лише на частину програмного продукту. В заяві про забезпечення позову позивачем не зазначено на яку саме частину програмного забезпечення набуто ним право власності, та відповідно до якої саме частини програмного продукту стосується вказана заборона щодо вчинення будь-яких дій.

Натомість, на думку суду, позивач просить забезпечити позов, шляхом накладення відповідних заборон на весь програмний продукт, що не відповідає фактичним обставинам справи та заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, суд здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів і посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності вжиття таких заходів, у зв`язку із чим заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Приписами ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Щодо заяви про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову судом враховується наступне.

Відповідач в заяві про зустрічне забезпечення просить вжити заходів зустрічного забезпечення та зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Бухленд» внести на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі 1008348,14 грн. відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст.141 Господарського процесуального кодексу суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Суд зазначає, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується виключно у разі наявності обгрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав чи інтересів позивача.

Разом з тим, позивачем не доведено наявність таких обставин та не надано належних і допустимих доказів існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду.

З огляду на відмову у вжитті заходів забезпечення позову, вимоги про застосування зустрічного (похідного) забезпечення позову не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної заяви та не можуть існувати самостійно.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Бухленд" м. Хмельницький про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» () та знаходяться на всіх рахунках відповідача у банківських та інших фінансово-кредитних установах, у межах суми позовних вимог у розмірі 1 008 348,14 грн.;

- заборони товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» () та будь яким пов`язаним із ним особам передавати, відчужувати, ліцензувати, надавати доступ або іншим чином розпоряджатись результатами ІТ-розробки, створеної за Договором №19022025-1, зокрема програмним кодом програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)", до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- заборони товариству з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» () вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну, видалення, приховування, обмеження доступу або інше втручання в електронні системи, у яких зберігаються матеріали виконання Договору №19022025-1, зокрема репозиторії програмного коду, системи управління проєктами Jira та систему комунікації Slack, а також інші електронні ресурси, що містять результати розробки програмного продукту під назвою "CRM Бухленд (BUHLAND)" відмовити.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «СТФАЛКОН» м. Хмельницький щодо вжиття заходів зустрічного забезпечення та зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Бухленд» внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 1008348,14 грн. відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили 18.03.2026р. може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали господарського суду Хмельницької області.

Ухвала підписана 18.03.2026р.

Суддя С.В. Гладій

Відрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (електронний суд)

3 - відповідачу (електронний суд)