ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1804/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від прокурора: Слідзюк В.В. на підставі ордеру;

Від позивачів:

- Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради Херсонської області: не з`явилися;

- Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області: Дяченко Т.О. на підставі довіреності;

Від відповідачів:

- Департаменту міського господарства Херсонської міської ради: Кондратюк С.С. на підставі довіреності;

- товариства з обмеженою відповідальністю «Дорспецсервіс»: не з`явився;

Від третьої особи:

- Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом керівника Херсонської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради Херсонської області, Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області до Департаменту міського господарства Херсонської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Дорспецсервіс» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, про визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів у розмірі 599 289,30 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Херсонської окружної прокуратури (далі по тексту - прокурор) звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради Херсонської області, Херсонської міської військової адміністрації Херсонського району Херсонської області (далі по тексту - Херсонська міська військова адміністрація) до Департаменту міського господарства Херсонської міської ради (далі по тексту - Департамент), товариства з обмеженою відповідальністю «Дорспецсервіс» (далі по тексту - ТОВ «Дорспецсервіс») про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021; про стягнення з ТОВ «Дорспецсервіс» на користь Департаменту 599 289,30 грн та стягнення з Департаменту одержаних за рішенням суду коштів в дохід держави.

В обґрунтування заявленого позову прокурор вказує, що договір про закупівлю послуг з озеленення територій та утримання зелених насаджень №200 від 20.10.2021 укладений за підсумками закупівлі результати якої спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників. Укладення договору з порушенням вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», що було встановлено рішенням Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі по тексту - Відділення АМКУ), за переконанням прокурора, є підставою для визнання договору недійсним з передбачених ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України підстав.

Ухвалою суду від 26.05.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження із залученням до участі у дану справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Відділення АМКУ.

29.05.2025 до суду від Департаменту надійшов відзив на позов, у якому відповідач, посилаючись на норми чинного законодавства, просить відмовити у задоволенні заявленого позову. Водночас відповідач звертає увагу на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 ЦК за наявності обставин притягнення учасника закупівлі до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого п.1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у правовідносинах, де закупівля відбувалась саме за кошти місцевого бюджету.

Крім того, 29.05.2025 до суду від Департаменту надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.

17.06.2025 до суду від ТОВ «Дорспецсервіс» також надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23.

17.06.2025 до суду від Південного офісу Держаудитслужби надійшла заява про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами за відсутності представника позивача.

У письмових поясненнях, які надійшли до суду 17.06.2025, прокурор заперечує проти доводів Департаменту щодо можливості стягнення грошових коштів лише до місцевого бюджету та наполягає на існуванні передбачених законом підстав для стягнення коштів саме до державного бюджету.

Відділенням АМКУ у письмових поясненнях від 17.06.2025 було підтримано заявлені прокурором позовні вимоги. Встановлення Відділенням порушення ТОВ «Дорспецсервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у відповідному рішенні, за переконанням третьої особи, є підставою для визнання спірного договору недійсним та застосування наслідків недійсності відповідного правочину. Слід зазначити, що у поданих до суду поясненнях третя особа просить суд розглянути справу за відсутності представника Відділення АМКУ.

18.06.2025 до суду від ТОВ «Дорспецсервіс» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач наполягає, що у даному спорі необхідно, в першу чергу, встановити обставину вчинення спірного правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Наявність такого наміру, як зазначає відповідач, означає, що вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети саме інтересам держави. Водночас відповідач звертає увагу, що оскільки у випадку не укладення спірного договору Міська цільова програма боротьби з карантинними бур`янами на території міста Херсона на 2018-2022 роки не була б виконана, відсутні підстави стверджувати про настання негативних наслідків для територіальної громади міста Херсон. Притягнення ТОВ «Дорспецсервіс» до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, за переконанням відповідача, не свідчить про невідповідність правочину інтересам держави та не впливає на його дійсність. Крім того, відповідач наполягає, що стягнення коштів за належним чином виконаним договором, що фактично можна порівняти з конфіскацією майна, буде мати наслідком порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою від 18.06.2025 судом було зупинено провадження у даній справі до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №922/3456/23.

02.01.2026 до суду від Департаменту надійшли додаткові пояснення, по тексту яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні заявленого позову з посиланням на висновки, зроблені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.

Ухвалою від 12.01.2026 провадження у даній справі було поновлено у зв`язку з оприлюдненням повного тексту постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23.

У письмових поясненнях, які надійшли до суду 26.01.2026, ТОВ «Дорспецсервіс», також посилаючись на висновки, зроблені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, просить відмовити у задоволенні заявленого прокурором позову.

26.01.2026 до суду від Херсонської міської ради Херсонської області також надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких позивач вказує на недоведення прокурором факту понесення державою майнової шкоди, переплати коштів або отримання товару/роботи неналежної якості. Так, за даних обставин причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави відсутній, що, відповідно, виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

09.02.2026 до суду від прокурора надійшли письмові пояснення, у яких прокурор просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Так, прокурор вважає необґрунтованим відступлення Верховним Судом при розгляді справи №922/3456/23 від раніше зроблених висновків та не врахування останнім ряду позицій Великої Палати Верховного Суду щодо правозастосування. Прокурор також наполягає на наявності передбачених ст. 228 ЦК України підстав для визнання спірного договору недійсним та стягнення коштів в дохід державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.

08.09.2021 Департаментом оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю: послуги з ліквідації карантинних бур`янів хімічним методом, код за ДК 021:2015: 77310000-6 - Послуги з озеленення територій та утримання зелених насаджень (оголошення про проведення відкритих торгів опубліковано на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель https://prozorro.gov.ua, ідентифікатор закупівлі UA-2021-09-08-012127-с).

Відповідно до інформації, зазначеної в системі електронних закупівель «Prozorro», пропозиції подали ТОВ «Дорспецсервіс» та ТОВ «СКМ Монтаж».

За результатами розгляду та оцінки тендерних пропозицій учасників відповідно до протоколу від 04.10.2021 № 70 уповноваженою особою Департаменту вирішено визначити переможцем торгів ТОВ «Дорспецсервіс».

20.10.2021 між Департаментом (Замовник) та ТОВ «Дорспецсервіс» (Виконавець) було укладено договір №200, відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується у 2021 році, відповідно до проведеної процедури закупівлі відкритих торгів за номером UA-2021-09-08-012127-С, на виконання рішення Херсонської міської ради від 26.07.2021 №449 «Про внесення змін до Міської цільової програми боротьби з карантинними бур`янами на території міста Херсона на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням міської ради від 05.12.2017 № 1057 (зі змінами)», надати Замовнику послуги, зазначені в цьому договорі, а Замовник - прийняти і оплатити надані послуги у разі відсутності обґрунтованих зауважень до їх надання.

Загальна сума цього договору становить 599 289,31 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 99 881 грн. 55 коп. Розрахунок за послуги здійснюється в безготівковому порядку, в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця послуг протягом 30 календарних днів - по факту надання послуг на підставі акта наданих послуг, підписаного сторонами, в залежності від фінансування з місцевого бюджету, а також по мірі надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника на відповідні цілі (п. п. 3.1, 4.1 договору №200 від 20.10.2021).

У додатках №1-3 до договору №200 від 20.10.2021 сторонами було викладено специфікацію, порядок зміни ціни договору, експлікацію.

03.02.2022 в системі електронних закупівель «Prozorro» Департаментом було опубліковано звіт про виконання договору про закупівлю №200 від 20.10.2021. Відповідно до вказано звіту роботи за договором на суму 599 289,30 грн були виконані та оплачені у повному обсязі, джерело фінансування закупівлі - місцевий бюджет.

01.11.2024 Відділенням АМКУ було прийнято рішення № 65/112-р/к у справі №73-09/2023, яким визнано, що ТОВ «Дорспецсервіс», ТОВ «СКМ Монтаж» вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене Законом України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (тендерів), проведених Департаментом міського господарства Херсонської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 44026651) на закупівлю: Послуги з ліквідації карантинних бур`янів хімічним методом, код за ДК 021:2015: 77310000-6 - Послуги з озеленення територій та утримання зелених насаджень (оголошення про проведення відкритих торгів, опубліковано на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель https://prozorro.gov.ua/, ідентифікатор закупівлі: UA-2021-09-08-012127-с). За вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ТОВ «Дорспецсервіс», ТОВ «СКМ Монтаж» накладено штраф у розмірі по 68 000,00 грн на кожного.

Листом від 23.01.2025 Управлінням південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області Південного офісу Держаудитслужби у відповідь на запит прокуратури повідомлено, зокрема, що Південним офісом Держаудитслужби не подавався та не буде подаватися позов про визнання недійсним договору № 200 від 20.10.2021, оскільки норми ст. 8 Закону України «Про публічні закупівлі» не передбачають вжиття таких заходів як звернення органу державного фінансового контролю до суду, чи звернення до інших правоохоронних органів щодо спонукання до вчинення певних дій.

Листом від 27.01.2025 Відділенням АМКУ у відповідь на запит прокуратури було повідомлено про прийняте рішення № 65/112-р/к від 01.11.2024 у справі №73-09/2023, яке у судовому порядку оскаржене не було. При цьому у листі зазначено про сплату ТОВ «Дорспецсервіс» накладеного на нього штрафу, на підтвердження чого надано квитанцію від 30.12.2024.

Листом від 29.01.2025 Херсонська міська військова адміністрація у відповідь на запит прокуратури повідомила, зокрема, про неотримання Департаментом рішення Відділення АМКУ № 65/112-р/к від 01.11.2024 у справі №73-09/2023, а також листом від 06.03.2025 повідомила про відсутність наміру звертатися до суду з метою вжиття заходів з поновлення державних інтересів, порушення яких встановлено рішенням Відділенням АМКУ від 01.11.2024 № 65/112-р/к.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Судом встановлено, що прокурор звертався до Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради Херсонської області, Херсонської міської військової адміністрації з листами, відповідно до яких прокурор просив повідомити про вжиті заходи з метою захисту інтересів держави у зв`язку з прийняттям Відділенням АМКУ рішення від № 65/112-р/к від 01.11.2024 у справі №73-09/2023 про порушення ТОВ «Дорспецсервіс» законодавства про захист економічної конкуренції у межах оголошеної Департаментом процедури закупівлі.

Відсутність доказів самостійного пред`явлення позивачами позову, а також надання Південним офісом Держаудитслужби, Херсонською міською радою, Херсонською міською військовою адміністрацією відповідей про відсутність намірів пред`являти позов про визнання договору про закупівлю недійсним дозволяє суду дійти висновку про наявність підстав для подання прокурором зазначеного позову до суду.

Предметом заявлених прокурором позовних вимог є вимоги, зокрема, про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021, укладеного між ТОВ «Дорспецсервіс» та Департаментом, з підстав порушення ТОВ «Дорспецсервіс» законодавства про захист економічної конкуренції. Укладення спірного договору із порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, за переконанням прокурора, свідчить про наявність передбачених ст. 228 ЦК України підстав для визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Під час вирішення даного спору судом було встановлено, що 08.09.2021 Департаментом оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів, ідентифікатор закупівлі UA-2021-09-08-012127-с.

За результатами розгляду та оцінки тендерних пропозицій учасників Департаментом вирішено визначити переможцем торгів ТОВ «Дорспецсервіс», з яким було укладено договір №200 від 20.10.2021. Сторонами вказаного правочину прийняті на себе зобов`язання були виконані у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору, який 03.02.2022 був опублікований в системі електронних закупівель. Слід зазначити, що на підставі наявних в матеріалах справи доказів судом було встановлено, що зазначена закупівля у повному обсязі фінансувалася за рахунок місцевого бюджету.

Водночас 01.11.2024 Відділенням АМКУ було прийнято рішення № 65/112-р/к у справі №73-09/2023, яким визнано, що ТОВ «Дорспецсервіс» та інший учасник публічної закупівлі вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів (ідентифікатор закупівлі UA-2021-09-08-012127-с) у зв`язку з чим, зокрема, на ТОВ «Дорспецсервіс» було накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн.

Рішення Відділенням АМКУ № 65/112-р/к від 01.11.2024 у справі №73-09/2023 у судовому порядку оскаржено не було, штраф сплачений відповідачем у повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 30.12.2024.

В процесі вирішення даного спору судом були встановлені підстави для зупинення провадження по даній справі до перегляду у касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №922/3456/23.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (зі змінами).

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вимоги ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 236 ГПК України, господарський суд повинен врахувати висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який був викладений у постанові від 19.12.2025, за результатом розгляду справи №922/3456/23 у подібних правовідносинах.

Господарським судом відхиляються доводи прокурора щодо необгрунтованості відступлення Верховним Судом при розгляді справи №922/3456/23 від раніше зроблених висновків та не врахування останнім ряду позицій Великої Палати Верховного Суду щодо правозастосування, оскільки незгода прокурора із судовим рішенням не є підставою для незастосування судом відповідного висновку. Крім того, суд звертає увагу прокурора, що згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. При цьому можливість перегляду судового рішення іншими органами поза межами судочинства чинним законодавством не передбачена.

У справі № 922/3456/23 постало питання, чи підлягає застосуванню до спірних відносин положення частини 3 статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону «Про захист економічної конкуренції»).

Вирішуючи питання наявності/відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин частини 3 статті 228 ЦК України у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, зокрема, зазначено наступне.

Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).

Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення всього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.

У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави

Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи)

Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнила висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, наступним чином:

- при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо);

- ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання); ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Втім, Об`єднана палата дійшла висновку, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").".

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд звертає увагу сторін, що згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, норма ч.3 ст.228 ЦК України не може бути застосована лише у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист економічної конкуренції. Верховний Суд також дійшов висновку, що для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор має довести, що сам правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.

Суд зазначає, що у межах даної справи підстави для визнання договору недійсним зводяться лише до порушення законодавства про захист економічної конкуренції, на будь-які інші підстави для визнання спірного правочину недійсним прокурор не посилається.

Договір про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021 укладений між відповідачами на виконання рішення Херсонської міської ради від 26.07.2021 №449 «Про внесення змін до Міської цільової програми боротьби з карантинними бур`янами на території міста Херсона на 2018-2022 роки, затвердженої рішенням міської ради від 05.12.2017 № 1057 (зі змінами)». Таким чином, спірний договір був укладений на виконання рішення Херсонської міської ради, яке було вочевидь прийнято з метою зменшення на території міста площі, ураженої бур`янами.

З викладених обставин господарський суд доходить висновку, що укладення договору №200 від 20.10.2021 відповідало інтересам територіальної громади. При цьому докази, які можуть свідчити про понесення державою майнової шкоди, переплати коштів або отримання роботи неналежної якості в матеріалах справи відсутні. Таким чином, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та погіршенню майнового становища держави відсутній, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд доходить висновку про відсутність передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України правових підстав для визнання договору про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021 недійсним у зв`язку з недоведеністю прокурором обставини вчинення відповідачами спірного правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також відсутністю підстав для визнання правочину недійсним лише у зв`язку з порушенням ТОВ «Дорспецсервіс» законодавства про захист економічної конкуренції. Наведене має наслідком відмову у задоволенні заявленої прокурором позовної вимоги в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради, Херсонської міської військової адміністрації до Департаменту та ТОВ «Дорспецсервіс» про визнання договору про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021 недійсним.

Відмова суду у задоволенні заявленої прокурором позовної вимоги про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021 має наслідком відсутності правової необхідності надавати юридичну оцінку вимогам прокурора в частині стягнення з ТОВ «Дорспецсервіс» на користь Департаменту 599 289,30 грн та стягнення з Департаменту одержаних за рішенням суду коштів в дохід держави, які мають статус похідних вимог.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі неподання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні заявленого керівником Херсонської окружної прокуратури позову в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, Херсонської міської ради Херсонської області, Херсонської міської військової адміністрації до Департаменту міського господарства Херсонської міської ради, ТОВ «Дорспецсервіс» про визнання недійсним договору про закупівлю послуг №200 від 20.10.2021; про стягнення з ТОВ «Дорспецсервіс» на користь Департаменту 599 289,30 грн та стягнення з Департаменту одержаних за рішенням суду коштів в дохід держави.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на прокурора у зв`язку з відмовою у задоволенні заявленого позову відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн, розмір яких був визначений ТОВ «Дорспецсервіс» у письмових поясненнях, які надійшли до суду 26.01.2026, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Слід зазначити, що у відзиві на позовну заяву ТОВ «Дорспецсервіс» було заявлено вимогу про стягнення з прокуратури витрат на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн. При цьому до відзиву було додано попередній розрахунок судових витрат від 18.06.2025.

Водночас у додаткових поясненнях, які надійшли до суду 26.01.2026, ТОВ «Дорспецсервіс» було заявлено клопотання про стягнення з прокуратури витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн, на підтвердження понесення яких відповідачем було надано відповідні докази.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем було надано суду акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.10.2025, який є додатком №2 до договору №13/6/25-1 від 13.06.2025; платіжну інструкцію №2 від 20.10.2025 на підтвердження перерахування відповідачем на рахунок адвокатського об`єднання «Правовий компроміс» грошових коштів у розмірі 25 000,00 грн; розрахунок судових витрат від 29.10.2025.

При цьому у клопотанні від 26.01.2026 відповідач просив вважати неналежним раніше поданий розрахунок оплати від 30.10.2025, який є додатком №1 до договору №13/6/25-1 від 13.06.2025, у зв`язку з чим вказаний розрахунок судом не враховується.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (зі змінами) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правничої допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правничої допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 у справі №922/1163/18 дійшов висновку, що суди, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 ГПК України).

Таким чином, ТОВ «Дорспецсервіс», звертаючись до суду із клопотанням про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, мало надати суду, в першу чергу, договір про надання правничої допомоги.

Проте договір про надання правничої допомоги №13/6/25-1 від 13.06.2025, до якого був складений акт та з посиланням на який відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн, господарському суду надано не було.

При цьому суд зазначає також, що акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 30.10.2025, який є додатком №2 до договору №13/6/25-1 від 13.06.2025 не містить переліку наданих ТОВ «Дорспецсервіс» послуг. Водночас у акті зазначено, що адвокатським об`єднанням надано послуги, перераховані в розрахунку суми оплат від 30.10.2025 (додаток до договору №1). Разом з цим, розрахунок суми оплат від 30.10.2025, який має бути оформлений у вигляді додатку до договору №1, як безпосередньо і договір №1 суду надані не були.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання суду договору про надання правничої допомоги, у якому має встановлюватися розмір та/або порядок обчислення витрат на правову допомогу, неможливість встановлення судом обставин сплати коштів у зв`язку з наданням ТОВ «Дорспецсервіс» правової допомоги у межах даної справи, господарський суд доходить висновку про недоведеність відповідачем обставин понесення витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом даної справи, що має наслідком відмову у задоволенні заявленого відповідачем клопотання.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. У задоволенні клопотання про розподіл витрат на правову допомогу товариству з обмеженою відповідальністю «Дорспецсервіс» - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 09 березня 2026 р.

Суддя С.П. Желєзна