ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"17" березня 2026 р. м. Київ

Справа № 911/3187/25

Господарський суд Київської області у складі:

cудді Ейвазової А.Р.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веско Інвест» про стягнення 859 767,83грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2026 у даній справі:

- прийнято визнання позову відповідачем в частині стягнення 582 229,57грн безпідставно отриманих коштів;

- позов задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веско Інвест» (далі відповідач, ТОВ «Веско Інвест») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» (далі позивач, ТОВ «ТІС Україна») 859 767,83грн безпідставно отриманих коштів, а також 6823,83грн - в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором;

- повернуто ТОВ «ТІС Україна» з державного бюджету України 3493,38грн - частину судового збору, перерахованого відповідно до платіжної інструкції від 14.10.2025 №3285.

06.02.2026 (сформовано в системі «Електронний суд» 05.02.2026) до Господарського суду Київської області від ТОВ «ТІС Україна» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, до якої долучено докази направлення відповідної заяви з додатками відповідачу.

У поданій заяві ТОВ «ТІС Україна» просить суд стягнути з ТОВ «Веско Інвест» 50 000грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.02.2026: прийнято заяву ТОВ «ТІС Україна» про ухвалення додаткового рішення; встановлено відповідачу строк для реалізації права на подання заперечень або клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з наданням доказів направлення копій позивачу.

Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 09.02.2026 о 22:14, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Ухвала суду, як вбачається із змісту п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), є видом судового рішення.

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Поряд з цим, абз.2 ч.6 ст.242 ГПК України установлено, що якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, відповідна ухвала вважається врученою сторонам наступного робочого дня 10.02.2026.

09.02.2026 до суду надійшло клопотання відповідача ТОВ «Веско Інвест» у якому така особа просить відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Заперечуючи щодо задоволення поданої заяви, відповідач посилається на наступні обставини:

до закінчення судових дебатів позивачем не подано всіх доказів на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

платіжна інструкція № 3630 від 03.02.2026 на суму 25 000грн не може бути врахована, як оплата послуг на правову допомогу так як позивач не надав рахунок на оплату № 002 від 30.01.2026, який зазначений в призначенні платежу;

витрати позивача неспівмірними із складністю справи та обсягом виконаних робіт, є значно завищеними; позивач брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції та не витрачав час на очікування та всі документи подавав через електронний суд;

позивачем не надано опису виконаних робіт та наданих послуг із визначеннями, які саме послуги надавались та який час витрачений.

Як визначено ч.3 ст.244 ГПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Оскільки суд вирішує лише питання про судові витрати, розгляд поданої заяви здійснено без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подану заяву ТОВ «ТІС Україна» такою, що підлягає залишенню без розгляду, враховуючи наступне.

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що установлено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як унормовано ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В силу ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене); датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений: постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19; постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі № 910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19, 26.10.2022 у справі №911/3001/21, 22.12.2022 у справі № 910/13060/21, 17.01.2023 у справі № 922/4812/21, 09.01.2024 у справі №922/1253/23, 17.01.2024 у справі №910/2158/23; додатковими постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.11.2022 у справі №916/1010/21, 27.02.2024 №922/1075/23, 16.09.2024 №922/3611/23; постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У першій заяві по суті позовній заяві позивач повідомив, що його орієнтовні витрати на професійну правничу допомогу становлять 50 000грн (т.1 а.с.3, зворот); до закінчення судових дебатів позивач повідомив, що планує подати докази понесення судових витрат.

Рішення Господарського суду Київської області (скорочене) у даній справі проголошено 30.01.2026, отже, докази судових витрат, які сторона понесла чи планує понести, мали бути подані до 04.02.2026 включно.

Представник ТОВ «ТІС Україна» - адвокат Старжинський В.В. обізнаний про прийняття рішення, оскільки був присутній в судовому засіданні 30.01.2026 під час проголошення вступної та резолютивної частини такого рішення, між тим докази судових витрат разом із заявою про ухвалення додаткового рішення надіслав до Господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» лише 05.02.2026, тобто поза межами п`ятиденного строку, визначеного ч.8 ст.129 ГПК України на подання таких доказів.

П`ятиденний строк, встановлений ч.8 ст.129 ГПК України, з огляду на зміст зазначеної норми, відраховується з моменту ухвалення, а не з моменту отримання учасником справи відповідного рішення суду (висновок викладений у п.54 постанови Верховного Суду від 02.12.2025 у справі №924/1351/20 (924/210/24)).

Потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру.

Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

При цьому, за змістом ч.1 ст.221 ГПК України, причини не можливості подання доказів, що підтверджують розмір понесених стороною судових витрат, мають бути поважними.

Згідно ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

В силу ст.118 ГПК України: право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Спеціальною нормою ч.8 ст.129 ГПК України також визначено, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що строк для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, закінчився, суд залишає без розгляду заяву ТОВ «ТІС Україна» про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничої допомоги у розмірі 50 000грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.118, 119, 129, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. Залишити без розгляд заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС Україна» про ухвалення додаткового рішення (вх.№931/26 від 06.02.2026).

2. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова