ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026м. ДніпроСправа № 904/5136/25
за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі

позивача-1: Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

позивача-2: Мар`янівської селищної ради, с. Мар`янівка Волинської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імморталл 2022", м. Дніпро

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 52 026,93грн

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Большакова А.О.

Представники:

Від позивача-1:

Від позивача-2:

Від відповідача: не з`явився

Від прокуратури: Деркач І.П., прокурор відділу прокуратури, посвідчення №069936 від 01.03.2023

С У Т Ь С П О Р У :

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі позивача-1: Західного офісу Держаудитслужби, позивача-2: Мар`янівської селищної ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить:

- визнати недійсними додаткові угоди до укладеного між Мар`янівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 29.12.2020 №Г19-2021 (процедура закупівлі: UA-2020-11-27-010687-b), а саме: 1) додаткову угоду від 26.01.2021 № 1; 2) додаткову угоду від 27.01.2021 № 2; 3) додаткову угоду від 28.01.2021 № 3; 4) додаткову угоду від 29.04.2021 № 4;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імморталл 2022" на користь Мар`янівської селищної ради в дохід місцевого бюджету 52 026,93 гривень.

Прокурор посилається на те, що при укладенні спірних додаткових угод не дотримано вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", безпідставно змінено істотні умови договору, кожного разу при укладенні додаткових угод сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни природного газу на ринку після укладення договору та попередньої угоди, а тому відповідно до ст. 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, останні повинні бути визнані судом недійсними.

Враховуючи, що вищевказані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то розрахунок за товар повинен здійснюватися за ціною, визначеною договором. Відтак, грошові кошти в сумі 52 026,93грн є такими, що безпідставно одержані товариством, підстава їх набуття відпала, а тому останнє зобов`язане їх повернути до бюджету, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування підстав представництва інтересів держави прокурор зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України, у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Зазначена стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді: бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк; звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення; невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо; прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим; частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і №922/1830/19 (підпункт 7.1)).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).

В обґрунтування порушення інтересів держави прокурор вказав на те, що правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Статтею 5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" визначено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель, який згідно зі ст. 2 цього Закону є одним з головних завдань органу державного фінансового контролю, здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до ч. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до п. п. 3, 4, 9 ч. 4 зазначеного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю є Державна аудиторська служба України. На неї покладається державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Згідно п. 7 Положення, Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Пунктами 1 та 3 Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23, визначено, що Західний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській, Чернівецькій, Хмельницькій областях.

Основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Львівської, Волинської, Закарпатської, Івано-Франківської, Рівненської, Тернопільської, Чернівецької, Хмельницької областей, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

При цьому, згідно з п. 7 цього ж Положення, Офіс здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через управління. Офіс здійснює контроль за діяльністю управлінь.

Проведення процедури закупівлі та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.03.2019 в справі №912/989/18).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території.

У ст. 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування затверджують програми соціально-економічного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання.

Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі за №904/5598/18, від 15.05.2019 по справі №911/1497/18).

Згідно з п. п. 15, 22, ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень; затвердження програм соціально-економічного розвитку відповідних адміністративно - територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування; затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

При цьому, на підставі ч. 1 ст. 62 указаного Закону держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною другою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

З указаних норм матеріального права вбачається, що селищна рада (у спірних правовідносинах Мар`янівська селищна рада) має повноваження здійснювати контроль щодо законності проведених закупівель за бюджетні кошти, прийнятих за результатами таких закупівель рішень та контроль за ефективністю використання бюджетних коштів при укладенні господарських договорів. У свою чергу, договір від 29.12.2020 №Г19-2021 укладено за наслідками проведеної селищною радою закупівлі, його оплата здійснюється за рахунок бюджетних коштів.

Отже, Мар`янівська селищна рада наділена повноваженнями щодо затвердження та виконання місцевого бюджету Мар`янівської територіальної громади, контролю за його виконанням, здійснює правомочності з володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (зокрема, коштами місцевого бюджету).

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю. Такої позиції Верховний Суд дотримується в постановах від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 19.08.2020 у справі №923/449/18, від 25.08.2020 у справі №913/153/19, від 19.05.2022 у справі №904/5558/20 тощо.

Ураховуючи, що договір 29.12.2020 №Г19-2021 фінансувався за рахунок коштів місцевого бюджету, Мар`янівська селищна рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки, будучи органом місцевого самоврядування та здійснюючи затвердження та виконання місцевого бюджету, контролює його виконання.

Таким чином, Західний офіс Держаудитслужби та Мар`янівська селищна рада є органами, уповноваженими на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.

Луцька окружна прокуратура, відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", поінформувала Мар`янівську селищну раду, Західний офіс Держаудитслужби про існування порушень інтересів держави (листи прокурора від 17.04.2024 за № 53-3408вих-24, 17.04.2024 за №53-3407вих-24, 20.02.2025 № 53- 1669вих-25, 19.06.2025 за №53-4617вих-25, від 05.08.2025 №53-5535вих-25).

Водночас, жодним із перелічених вище органів не було вжито заходів до усунення порушень указаних інтересів держави, зокрема, не пред`явлено до суду позову про визнання недійсними додаткових угод № 1, № 2, № 3 та № 4 до договору від 29.12.2020 №Г19-2021, якими збільшувалася ціна за одиницю товару, та стягнення із постачальника природного газу до місцевого бюджету коштів, безпідставно отриманих за такими угодами.

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 справу №904/5136/25 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою суду від 11.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.09.2025 зупинено провадження у справі №904/5136/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

Ухвалою суду від 29.12.2025 поновлено провадження у справі №904/5136/25, призначено підготовче засідання на 26.01.2026.

13 січня 2026 року від прокуратури до господарського суду надійшли додаткові пояснення.

15 січня 2026 року від Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області до господарського суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Західний офіс Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, як орган державного фінансового контролю може виступати стороною у судових справах (Позивач, Відповідач, Третя особа) лише за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. Враховуючи, що ТОВ "Імморталл 2022" не є підконтрольною установою для Управління, останнє не має права проводити заходи державного фінансового контролю у не підконтрольних установах та звертатися до ТОВ "Імморталл 2022" з позовом, а лише до підконтрольних установ та за результатами проведених заходів державного фінансового контролю. Відповідно в Управління відсутні правові підстави для звернення з позовною заявою, що стосуються суті спору у справі №904/5136/25.

Позивач-1 розгляд справи 904/5136/25 в усіх судових засіданнях просить проводити за відсутності уповноваженого представника.

З 26.01.2026 підготовче засідання відкладено на 10.02.2026.

Ухвалою суду від 10.02.2026 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 09.03.2026.

Відповідач у підготовчі та судове засідання з розгляду справи не з`являвся, явку повноважних представників не забезпечив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Ухвали господарського суду від 11.09.2025 про відкриття провадження у справі, від 26.01.2026 про поновлення провадження у справі, від 10.02.2026 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті направлені на адресу відповідача відповідно статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України): рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте направлені відповідачу конверти із копією ухвали суду від 11.09.2025, від 26.01.2026, від 10.02.2026 повернулися на адресу суду з довідкою оператора поштового зв`язку АТ "Укрпошта" з приміткою "відсутній за вказаною адресою" (а.с. 119-120, 146-147 том 1).

За частиною третьою статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною десятою статті 242 цього Кодексу судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За змістом пункту 4 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

За змістом статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження фізичної особи-підприємця (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою-підприємцем).

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу.

За таких обставин суд доходить висновку, що невручення відправлень відповідачу є наслідком незабезпечення ним вимог законодавства щодо можливості реального вручення йому поштових відправлень за його офіційним місцезнаходженням.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, а неподання ним до суду відзиву не можна визнати таким, що обумовлене поважними причинами.

З огляду на викладене, враховуючи, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була повернута до суду, суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України ухвала суду вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу зі вказаною відміткою.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною четвертою статті 13 ГПК встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача-2 та відповідача (їх представників) за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 09.03.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора відділу прокуратури, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року комітетом з конкурсних торгів Мар`янівської селищної ради затверджено тендерну документацію щодо процедури проведення відкритих торгів на закупівлю товару за предметом код за ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо (Природний газ), орієнтованою вартістю закупівлі 688000,00грн.

Оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднено в мережі Інтернет на веб-сайті "Prozorro" за номером UA-2020-11-010687-b, код ДК 21:2015:09120000-6 "Газове паливо". Критерієм вибору переможця є ціна (а.с.19 том 1). Джерело фінансування місцевий бюджет.

Згідно протоколу засідання тендерного комітету №4 від 18.12.20202 переможцем процедури відкритих торгів стосовно предмету закупівлі "Природний газ", ДК 021:2015:09120000-6 Газове паливо визнано учасника торгів ТОВ "Газпромпостач" (а.с.20-21 том 1).

За результатами проведеної процедури закупівлі, між Мар`янівською селищною радою (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" (далі ТОВ "Газпромпостач") (постачальник) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 29.12.2020 за №Г19-2021.

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ код ДК 021:2015:09120000-6, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Річний плановий обсяг постачання газу до 72,00000 тис м3 природного газу (п.1.2. договору).

Пунктом п. 1.3. Договору визначено планові обсяги постачання газу по місяцях:

січень - 12,10000 тис м3, лютий 12,10000 тис м3, березень 6,80000 тис м3, квітень 5,30000 тис м3, жовтень 11,50000 тис м3, листопад 12,10000 тис м3, грудень 12,1000 тис м3.

Розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем (п.3.1. договору).

Ціна газу становить 6500,00грн за 1000куб.м., крім того ПДВ 1300,00грн, всього 7800,00грн (п.3.2. договору).

Згідно пункту 3.6 Договору загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві і ціна газу становить суму 561 600 грн, ціна за 1000 м3 7800 гривень з ПДВ (тобто 7,8 грн за 1 м3 природного газу).

Ціна зазначена в п. 3.2 Договору, може змінюватися протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до Договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання - передачі газу та інших документів на виконання договору, а також застосовується сторонами при розрахунках за Договором (пункт 3.7 Договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін, а в частині проведення Сільською радою розрахунків до повного їх здійснення. Договір укладається на строк до 31.12.2021 (пункт 11.1.договору).

Відповідно до пункту 11.4 Договору усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності).

Сторони, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", уклали до Договору № Г19-2021 від 29.12.2020 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (процедура закупівлі UA-2020-11-27-010687-b) додаткові угоди, а саме: № 1 від 26.01.2021; №2 від 27.01.2021; №3 від 28.01.2021; №4 від 29.04.2021.

Додатковою угодою № 1 від 26.03.2021 сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.2. Договору та викласти його в наступній редакції (а.с.29 том 1):

"п.3.2. з 01.01.2021 по 01.01.2021 - ціна газу становить 6500,00 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1300,00 грн, всього з ПДВ - 7800,00 грн.

З 02.01.2020 ціна газу становить 6822,40 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1364,48 грн, всього з ПДВ 8186,88 грн.".

Згідно пункту 5 додаткової угоди № 1 від 26.03.2021 сторони погодили, що дана Додаткова угода, згідно ч. 3 статі 631 Цивільного Кодексу України, поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.01.2021.

Додатковою угодою №2 від 27.01.2021 сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.2. Договору та викласти його в наступній редакції (а.с.30 том 1):

"п.3.2. з 01.01.2021 по 01.01.2021 - ціна газу становить 6500,00 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1300,00 грн, всього з ПДВ - 7800,00 грн.

З 02.01.2021 по 04.01.2021 ціна газу становить 6822,40 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1364,48 грн, всього з ПДВ 8186,88 грн.

З 05.01.2021 - ціна газу становить 7229,65 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1445,93 грн, всього з ПДВ 8675,58 грн.".

Згідно пункту 5 додаткової угоди №2 від 27.01.2021 сторони погодили, що дана Додаткова угода, згідно ч. 3 статі 631 Цивільного Кодексу України, поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.01.2021.

Додатковою угодою №3 від 28.01.2021 сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.2. Договору та викласти його в наступній редакції (а.с.31 том 1):

"п.3.2. з 01.01.2021 по 01.01.2021 - ціна газу становить 6500,00 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1300,00 грн, всього з ПДВ - 7800,00 грн.

З 02.01.2021 по 04.01.2021 ціна газу становить 6822,40 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1364,48 грн, всього з ПДВ 8186,88 грн.

З 05.01.2021 по 11.01.2021- ціна газу становить 7229,65 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1445,93 грн, всього з ПДВ 8675,58 грн.

З 12.01.2021 - ціна газу становить 7691,60 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1538,32 грн, всього з ПДВ 9229,92 грн.".

Згідно пункту 5 додаткової угоди №3 від 27.01.2021 сторони погодили, що дана Додаткова угода, згідно ч. 3 статі 631 Цивільного Кодексу України, поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.01.2021.

Додатковою угодою №4 від 29.04.2021 сторони дійшли згоди внести зміни до п.3.2. Договору та викласти його в наступній редакції (а.с.32 том 1):

"з 22.04.20211 - ціна газу становить 8003,85 грн. без ПДВ за 1000 куб м., крім того ПДВ 1600,77 грн, всього з ПДВ 9604,62 грн.".

Згідно пункту 5 додаткової угоди №4 від 29.04.202112.01.2021 сторони погодили, що дана Додаткова угода, згідно ч. 3 статі 631 Цивільного Кодексу України, поширює свою дію на відносини сторін, що склалися з 22.04.2021.

Додатковою угодою № 5 від 29.06.2021 сторонами вирішено достроково розірвати договір, а саме з 05.07.2021 (а.с.33 том 1).

На виконання умов договору та відповідно до актів приймання-передачі природного газу, за період з січня 2021 року по квітень 2021 року постачальник здійснив поставку, а споживач прийняв природний газ в обсязі 36,88829тис. куб.м. на загальну суму 339755,59грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2021 за січень 2021 року в обсязі 9,63793ти.куб.м. на суму 88025,20грн, у тому числі:

у кількості 0,02135тис.куб. м. за ціною: 7800 грн на суму 166,54грн із ПДВ; у кількості 0,42701тис.куб.м. за ціною: 8186,88 грн на суму 3495,88грн із ПДВ;

у кількості 0,82298тис.куб.м. за ціною: 8675,58 грн на суму 7139,83грн із ПДВ;

у кількості 8366,59тис.куб.м. за ціною: 9229,92 грн на суму 77222,95грн із ПДВ (а.с.40 том 1);

- від 28.02.2021 за лютий 2021 року в обсязі 12,68911тис.куб.м. на суму 11711947грн (а.с.40 том 1);

- від 31.03.2021 за березень 2021 року в обсязі 9,27267тис.куб.м. на суму 85586,00грн (а.с.41 том 1);

- від 30.04.2021 за квітень 2021 року в обсязі 5,28858тис.куб.м. на суму 49024,92грн (а.с.41 том 1).

Відповідно до платіжних доручень, копії яких долучені до матеріалів справи, позивач-2 в повному обсязі оплатив вартість поставленого йому відповідачем природного газу (а.с.42- 51 том 1):

№27 від 11.02.2021 на суму 44648,94грн; №25 від 11.02.2021 на суму 45300,94грн; №8 від 11.02.2021 на суму 3300,00грн; №18 від 11.02.2021 на суму 2000,00грн; №42 від 11.02.2021 на суму 4348,00грн; №16 від 12.03.2021 на суму 4000,00грн; №26 від 12.03.2021 на суму 2000,00грн; №96 від 12.03.2021 на суму 5000,00грн; №65 від 12.03.2021 на суму 29000,00грн; №78 від 12.03.2021 на суму 80900,35грн; №102 від 13.04.2021 на суму 46500,00грн; №121 від 13.04.2021 на суму 33874,31грн; №38 від 13.04.2021 на суму 1500,00грн; №30 від 13.04.2021 на суму 3300,00грн; №128 від 13.04.2021 на суму 5000,00грн; №168 від 07.06.2021 на суму 20000,00грн; №246 від 07.06.2021 на суму 25963,89грн; №211 від 07.06.2021 на суму 2000,00грн; №53 від 07.06.2021 на суму 2600,00грн.

Умови договору виконані сторонами повністю, про що свідчать також Акти звіряння взаємних розрахунків станом на 01.04.2021 та станом на 09.02.2021 (а.с.51-52 том 1).

Внаслідок укладення додаткових угод до договору на постачання природного газу від 29.12.2020 № Г19-2021 первісну ціну, визначену при проведенні процедури закупівлі, збільшено більш як на 23 відсотки (23,13%), а саме:

- додатковою угодою № 1 від 26.01.2021 з 02.01.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 8186,88 грн або на 4,96 %;

- додатковою угодою № 2 від 27.01.2021 з 05.01.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 8675,58 грн або на 11,22 %;

- додатковою угодою № 3 від 28.01.2021 з 12.01.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 9229,92 грн або на 18,3 %;

- додатковою угодою № 4 від 29.04.2021 з 22.04.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 9604,62 грн або на 23,13 %.

Таким чином, за чотирма додатковими угодами до договору на постачання природного газу від 29.12.2020 №Г19-2021 ціна товару загалом зросла із 7800 грн до 9604,62 грн за 1000 м3 газу. У свою чергу обсяг предмета закупівлі зменшився.

Прокурор стверджує, що внаслідок необґрунтованого збільшення замовником ціни за одиницю товару (природного газу) шляхом укладання додаткових угод при відсутності правомірного підтвердження коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення, вказані додаткові угоди, укладені з порушенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції від 19.04.2020), ціну за одиницю товару збільшено на 23,13%, що свідчить про порушення сторонами вимог ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та призвело до надмірних витрат бюджетних коштів у розмірі 52026,93грн.

Наведене і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо правомірності укладення позивачем-2 та відповідачем додаткових угод до договору від 29.12.2020 №Г19-2021, а саме: № 1 від 26.01.2021, №2 від 27.01.2021, №3 від 28.01.2021, №4 від 29.04.2021, що потребує з`ясування наявності/відсутності коливання цін на ринку на предмет закупівлі за спірним договором та підстав для збільшення ціни у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, серед способів захисту визначено визнання правочинів недійсними.

У постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №917/1062/21 викладено правову позицію про те, що визнання додаткових угод недійсними в разі порушення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є належним способом захисту.

Розглянувши позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що вищевказані додаткові угоди № 1 від 26.01.2021, №2 від 27.01.2021, №3 від 28.01.2021, №4 від 29.04.2021 укладені з порушенням вимог чинного законодавства, є недійсними з огляду на таке.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначаються Законом України "Про публічні закупівлі".

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції (преамбула).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Учасник - переможець процедури закупівлі під час укладення договору повинен надати дозвіл або ліцензію на провадження певного виду господарської діяльності, якщо отримання такого дозволу або ліцензії на провадження такого виду діяльності передбачено законодавством.

Забороняється укладання договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (частина третя статті 631 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частин 4-6 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 цього Закону, зокрема за пунктом 2 частини 5 наведеної норми - збільшення ціни за одиницю товару пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Отже, вказана норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%.

Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. При цьому, кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

якщо відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Законодавство про публічні закупівлі, як у редакції Закону №922-VIII до 19.04.2020 (положення пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону), так і у редакції цього закону після внесення змін (положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону) встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного за результатами проведення закупівлі за державні кошти та містить обмеження щодо заборони збільшення ціни за одиницю товару більш, ніж на 10% незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (п.7.50 постанови Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/383/22).

Згідно Висновку Великої палати Верховного Суду про застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", який викладено у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (провадження № 12-57гс23):

ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається (п.88);

зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (п.89);

у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (п.90).

В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 зазначено:

- … норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII (п.150 постанови);

- інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої (п. 151 постанови);

- укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII (п.152 постанови);

- окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників (пункти 153-154 постанови).

Згідно з тендерною пропозицією Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" взяло на себе зобов`язання та надало певні гарантії, яких повинно було дотримуватись, при цьому, погодилось постачати природний газ Замовнику за ціною та на умовах, передбачених у договорі. Підписанням основного договору від 29.12.2020 №Г19-2021 та додатків до нього Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" засвідчило можливість та погодження виконати домовленість, вказану у Договорі та додатках до нього, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання поставити Споживачу природний газ у період з січня 2021 року по грудень 2021 року в обсязі 36,88829 тис.куб.метрів за ціною 7800,00грн з ПДВ за 1000 куб.м.

Проте, будучи обізнаним про ринкові ціни на природний газ, Відповідач, задля перемоги у відкритих торгах, занизив пропоновану ціну за природний газ, а в подальшому, шляхом укладання додаткових угод, домігся збільшення ціни.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямими порушенням принципів процедури закупівлі.

Станом на дату підписання Договору від 29.12.2020 №Г19-2021 сторонами було погоджено всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за Договором відповідно до вимог частини третьої статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи, внаслідок укладання додаткових угод № 1 від 26.01.2021, №2 від 27.01.2021, №3 від 28.01.2021, №4 від 29.04.2021 до Договору від 29.12.2020 №Г19-2021, замовником зайво сплачено на користь постачальника 52026,93грн.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок укладення:

Додаткової угоди № 1 від 26.01.2021 з 02.01.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 8186,88 грн або на 4,96 %;

Додаткової угоди № 2 від 27.01.2021 з 05.01.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 8675,58 грн або на 11,22 %;

Додаткової угоди № 3 від 28.01.2021 з 12.01.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 9229,92 грн або на 18,3 %;

Додаткової угоди № 4 від 29.04.2021 з 22.04.2021 збільшено ціну газу за 1000 м 3 до 9604,62 грн або на 23,13 %.

Фактично сплачено за договором 339755,59грн, а необхідно було сплатити 287728,66грн.

Водночас, для прийняття рішення про збільшення ціни товару у замовника повинні бути обґрунтовані підстави, зокрема, надані постачальником підтвердження (довідка, експертний висновок) компетентних органів (установ, організацій) про підвищення цін на ринку відповідної продукції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 вказала, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правові висновки постанов Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).

Сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору. При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Водночас, коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Разом з цим, Законом України Про публічні закупівлі не передбачено конкретної форми / вигляду інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).

Підставою для внесення змін до основного договору та укладення спірних додаткових угод до нього стали надані відповідачем листи на адресу споживача про збільшення ціни на природний газ та цінові довідки ДП "Зовнішінформ": лист від 22.01.2021 за №514 та довідка від 22.01.2021 №122/49 (додаткова угода №1); лист від 22.01.2021 №529 та довідка від 13.01.2021 №122/14 (додаткова угода №2); лист від 22.01.2021 №544 та довідка від 15.01.2021 №122/20 (додаткова угода №3), лист від 27.04.2021 №1717 та довідка від 26.04.2021 №122/272 (додаткова угода №4).

Проте, зазначені документи не можуть бути належними та достатніми доказами, оскільки:

- у довідці ДП "Зовнішінформ" від 22.01.2021 №122/49, зокрема, не наведено розрахунок вартості природного газу станом на попередні календарні дати окремо, у тому числі на дату підписання сторонами додаткової угоди (26 січня 2021 року), а також дані щодо відсотку коливання ціни на ринку у період з дати укладення договору до дати укладення додаткової угоди (тобто з 29.12.2020 до 26.01.2021). Зазначена довідка стосується лише двох календарних дат 29.12.2020 та 30.12.2020, тому інформація стосовно ціни на газ на біржових торгах станом на конкретно визначені дати не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку та не може бути розціненою як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору від 29.12.2020 № Г19-2021 в частині збільшення вартості природного газу. Довідка не містить точної інформації про коливання цін на природний газ як на момент звернення відповідача із листом-пропозицією про внесення змін до Договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди; вона носить інформативний характер та не враховує умов договорів та контрактів.

Відповідно до даних, розміщених на офіційному сайті ТБ "Українська товарна біржа", середньозважена ціна природного газу як на момент оголошення у листопаді 2020 року закупівлі № UA-2020-11-27-010687-b, так і на момент укладення у грудні 2020 року договору була нижчою, ніж визначена сторонами у договорі постачання природного газу.

Так, у листопаді 2020 року (місяць оголошення процедури закупівлі) середньозважена ціна природного газу становила 6101,31 грн/1000 м куб, у грудні 2020 року 6329,75 грн/1000 м куб (місяць укладення договору). Разом з тим, за договором від 29.12.2020 сторонами визначено ціну за природний газ - 7800 грн/1000 м куб, а за додатковою угодою від 26.01.2021 №1 8186,88 грн/1000 м куб, при тому, що станом на 29.12.2020 середньозважена ціна природного газу становила 6329,75 грн/1000 м куб, а станом на 26.01.2021 - 7 924,65 грн/1000 м куб, тобто ціна узгоджена сторонами як при укладенні договору, так і при укладенні додаткової угоди №1 була значно вищою, ніж середньозважена ціна на ринку, тому підстави для підвищенні ціни до 8186,88 грн/1000 м куб були відсутні;

- у довідці від 13.01.2021 №122/14 зазначена інформація про середньозважену ціну за результатами біржових торгів №GAS-301220-14 станом на 30.12.2020 (8105,88 грн/тис.м.куб) та за результатами біржових торгів №GAS-050121- 14 станом на 05.01.2021 (8590 грн/тис.м.куб), а також зазначено, що за вказані дні коливання середньозваженої ціни становить 5,97 %. Оскільки вказана довідка стосується лише двох календарних дат 30.12.2020 та 05.01.2021, тому інформація стосовно ціни на газ на зазначених біржових торгах станом на конкретно визначені дати не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку та не може бути розціненою як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору.

Відповідно до даних, розміщених на офіційному сайті ТБ "Українська товарна біржа", середньозважена ціна природного газу як на момент оголошення у листопаді 2020 року закупівлі № UA-2020-11-27-010687-b, так і на момент укладення договору у грудні 2020 року була нижчою, ніж визначена сторонами у договорі постачання природного газу. Згідно публічної інформації електронних біржових торгів ТБ "Українська енергетична біржа" (https:// www.ueex) середньозважена ціна на природний газ станом на:

- 26.01.2021 7 924,65 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №1);

- 27.01.2021 7 924,65 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №2).

Таким чином, з дати укладення додаткової угоди №1 по дату укладення додаткової угоди №2 середньозважена ціна на природний газ залишалась незмінною та була нижчою, ніж за умовами додаткової угоди від 26.01.2021 №1 (8186,88 грн за 1000 куб.м);

- у довідці від 15.01.2021 №122/20 зазначена інформація про середньозважену ціну за результатами біржових торгів №GAS-050121-14 станом на 05.01.2021 (8590 грн/тис.м.куб) та за результатами біржових торгів №GAS-120121-14 станом на 12.01.2021 (9138,52 грн/тис.м.куб), а також зазначено, що за вказані дні коливання середньозваженої ціни становить 6,39 %. Утім, вказана довідка стосується лише двох календарних дат 05.01.2021 та 12.01.2021, тому інформація стосовно ціни на газ на зазначених біржових торгах станом на конкретно визначені дати не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на природний газ на ринку.

Згідно публічної інформації електронних біржових торгів ТБ "Українська енергетична біржа" (https:// www.ueex) середньозважена ціна на природний газ станом на:

- 26.01.2021 7 924,65 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №1);

- 27.01.2021 7 924,65 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №2);

- 28.01.2021 7 924,65 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №3).

Таким чином, з дати укладення додаткової угоди №1 по дату укладення додаткової угоди №3 середньозважена ціна на природний газ залишалась незмінною та була нижчою на 16,4 % ніж за умовами додаткової угоди № 3 (9229,92 грн за 1000 куб.м). Отже, з 26 по 28 січня, тобто упродовж 3 днів січня 2021 року, відповідачем ТОВ "Газпромпостач" ініційовано укладення із Мар`янівською селищною радою трьох додаткових угод, за якими ціна на природний газ зросла загалом на 18,3 % від ціни за договором від 29.12.2020 №Г19-2021;

- у довідці від 26.04.2021 №122/262 зазначена інформація про середньозважену ціну за результатами біржових торгів №GAS-140421-14 станом на 14.04.2021 (9013,31 грн/тис.м.куб) та за результатами біржових торгів №GAS-220421-14 станом на 22.04.2021 (9510 грн/тис.м.куб), а також зазначено, що за вказані дні коливання середньозваженої ціни становить 5,51 %.

Згідно публічної інформації електронних біржових торгів ТБ "Українська енергетична біржа" (https://www.ueex) середньозважена ціна на природний газ станом на:

- 28.01.2021 7 924,65 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №3);

- 29.04.2021 8 098,53 грн за 1000 куб.м (дата укладення додаткової угоди №4).

Отже, з моменту укладення попередньої додаткової угоди №3 середньозважена ціна на природний газ збільшилась лише на 2,1 %. При цьому, ціна на одиницю товару за додатковою угодою від 28.01.2021 №3 (9229,92грн за 1000 куб.м) вже перевищувала середньозважену ціну на природний газ в квітні 2021 року (8 098,53 грн за 1000 куб.м), проте, незважаючи на вказане, сторонами збільшено ціну за договором до 9604,62 грн за 1000 куб.м.

З наведеного вбачається, що надані довідки носять інформативний характер, а постачальником жодним чином не обґрунтовано, як саме викладена у листі інформація впливає на його спроможність виконання зобов`язання за договором, не доведено, що підвищення ціни було непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання тендерної пропозиції). Такі документи не є саме експертним висновком, зробленим фахівцем на підставі розгляду та аналізу ряду фактів з логічним підсумком. Проте, за відсутності підтвердженого коливання ціни на ринку, з дати укладення договору ціна товару виросла на 23,13%.

Таким чином, у сторін договору були відсутні підстави для підвищення ціни на газ та відповідно укладення додаткових угод.

З огляду на положення статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі", статті 13 ЦК України, суд зазначає, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 23,13 % шляхом укладення спірних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Ураховуючи викладене, додаткові угоди № 1 від 26.01.2021, №2 від 27.01.2021, №3 від 28.01.2021, №4 від 29.04.2021 до Договору від 29.12.2020 №Г19-2021 суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" та підлягають визнанню недійсними.

За приписами чатини1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки додаткові угоди № 1 від 26.01.2021, №2 від 27.01.2021, №3 від 28.01.2021, №4 від 29.04.2021 до Договору від 29.12.2020 №Г19-2021 є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами регулюються виключно Договором, а отже, розрахунок за Договором має здійснюватися сторонами відповідно до умов саме Договору за ціною 7800 грн за 1000 куб.м. з ПДВ.

Відповідно до Актів прийняття-передавання природного газу, всього за Договором поставлено 36,88829 тис.м.куб. на загальну суму 339 755,59грн, яка повністю оплачена Мар`янівською селищною радою, що підтверджується актами прийому-передачі, актами звірки взаєморозрахунків між сторонами та платіжними дорученнями (наданими Мар`янівською селищною радою).

Виходячи із ціни у Договорі, без урахування вказаних вище оспорюваних додаткових угод, позивач - 2 за поставлений товариством товар повинен був сплатити відповідачу кошти у сумі 287 728,66 грн з ПДВ (36,88829 тис м куб природного газу х 7800 грн за 1 000 м куб) (з ПДВ).

Тобто, різниця між сумою коштів, які фактично сплачено Замовником за постачання природного газу по ціні, згідно з додатковими угодами, та сумою за товар по ціні, визначеною Договором (без урахування оспорюваних додаткових угод), становить 52 026,93 грн (339 755,59 грн 287 728,66 грн).

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, грошові кошти в сумі 52 026,93 грн є такими, що були безпідставно одержані Відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути до бюджету, що відповідає приписам ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (п.70-72, 82).

За таких обставин позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 52 026,93грн підлягають задоволенню повністю.

Прокурором сплачено судовий збір у розмірі 12112,00грн (4 (немайнові вимоги) х3028,00грнх0,8) і 2422,40грн за розгляд майнової вимоги (3028,00х0,8).

За результатом розгляду справи судовий збір за позовну вимогу майнового характеру покладається на відповідача, до якого заявлена позовна вимога, в розмірі 2422,40грн.

Судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру покладається на позивача-2 (Мар`янівська селищна рада) та відповідача порівну по 4844,80грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі позивача-1: Західного офісу Держаудитслужби, позивача-2: Мар`янівської селищної ради, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імморталл 2022" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 52 026,93грн - задовольнити повністю.

Визнати недійсними, укладені між Мар`янівською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імморталл 2022", додаткові угоди до Договору № Г19-2021 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (процедура закупівлі UA-2020-11-27-010687-b), а саме: № 1 від 26.01.2021; №2 від 27.01.2021; №3 від 28.01.2021; №4 від 29.04.2021.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імморталл 2022" (ідентифікаційний код 36424636; проспект Поля Олександра,59, м. Дніпро, 49031) на користь Мар`янівської селищної ради (ідентифікаційний код 04334933; вул. Незалежності, 26, селище Мар`янівка, Луцький район, Волинська область, 45744) кошти у сумі 52 026,93грн (п`ятдесят дві тисячі двадцять шість гривень 93 копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імморталл 2022" (ідентифікаційний код 36424636; проспект Поля Олександра,59, м. Дніпро, 49031) на користь Волинської обласної прокуратури (ідентифікаційний код: 02909915; вул. Вінниченка,15, м. Луцьк, Волинська область, 43000) судовий збір у розмірі 7267,20грн (сім тисяч двісті шістдесят сім гривень 20 копійок).

Стягнути з Мар`янівської селищної ради (ідентифікаційний код 04334933; вул. Незалежності, 26, селище Мар`янівка, Луцький район, Волинська область, 45744) на користь Волинської обласної прокуратури (ідентифікаційний код: 02909915; вул. Вінниченка,15, м. Луцьк, Волинська область, 43000) судовий збір у розмірі 4844,80грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.03.2026

Суддя Н.М. Євстигнеєва