ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/2835/25

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області

до Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області

про стягнення 38 725, 22 грн

Без виклику учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про стягнення 38 725, 22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020 в частині оплати за надані послуги. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 11 252, 42 грн основного боргу, 16 834, 19 грн пені, 1 709, 12 грн 3% річних, 8 929, 49 грн інфляційних втрат.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2025 відкрито провадження у справі № 911/2835/25. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5, 11 ст. 242 ГПК України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.09.2025 була доставлена до електронного кабінету відповідача 10.09.2025 о 19:31, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК та те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача пізніше 17 години, днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі є 11.09.2025.

22.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими. Відповідач зазначив, що листом № 01-32/124 від 05.03.2020 звертався до міського голови про виділення додаткових коштів, не передбачених кошторисом на 2020 рік, проте кошти виділено не було. Стверджував, що майже півроку з моменту здачі приміщення в оренду позивач не надавав доступу до орендованого приміщення, весь цей час нараховуючи плату за послуги. Згідно пояснень відповідача, листом № 01-32/214 від 29.05.2020 позивача було повідомлено, що відповідач не мав доступу до приміщення та просив видати ключі. У подальшому, листом № 01-32/239 від 25.06.2020 повідомив позивача про те, що кошти виділено не було і просив розірвати договір оренди № 79-БК від 31.01.2020. Відповідач вказав, що строк дії договору оренди № 79-БК від 31.01.2020 було достроково припинено за взаємної згоди сторін з 31.10.2020 шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 01.09.2020 до нього. У той же час відповідач вважав необґрунтованим та безпідставним твердження позивача, що здійснення відповідачем оплати повної суми орендної плати за договором оренди підтверджує факт користування ним майном протягом строку дії договору оренди. Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив укладення між сторонами договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, проте зауважив, що виходячи зі змісту умов вказаного договору, зокрема пп. 2.3, 2.5 останнього, саме акт виконаних робіт є документом, який засвідчує, що позивачем надавались послуги згідно з додатку № 1 до договору № 79/79-БК-Е від 31.01.2020 за відповідний місяць. Водночас, відповідач посилався на те, що встановлення на всій території України карантину та жорстких обмежень унеможливили надання позивачем послуг та оплату цих послуг відповідачем без порушення чинного законодавства. Також, відповідач посилався на обставину того, що згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» у місті Славутич з 24.03.2022-25.03.2022 велись бойові дії, а з 26.03.2022-03.04.2022 останнє знаходилось в окупації. Як зазначив відповідач, ні працівники відповідача, ні працівники Управління Державної казначейської служби України у м. Славутичі Київської області не могли зареєструвати платіжні доручення і виконати грошові зобов`язання, тому, на думку відповідача, окупація та військові дії в місті Славутич були форс-мажорними обставинам, внаслідок чого відповідач об`єктивно не міг виконати зобов`язання. Відповідач також посилався на постанову Верхового Суду від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, в якій зазначено, що згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, відповідач зауважив, що в силу норм Бюджетного кодексу України виконання бюджетних зобов`язань в 2025 році за минулий період, зокрема 2020 рік, є неможливим. За ствердженням відповідача, на даний час в бухгалтерському обліку Відділу відсутня кредиторська заборгованість перед позивачем, як і відсутні відповідні бюджетні асигнування, встановлені кошторисом на 2025 рік. З урахуванням зазначеного вище, відповідач вважав позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає.

29.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечив твердження відповідача щодо відсутності у нього доступу до орендованих приміщень з посиланням на лист № 01-32/214 від 29.05.2020, оскільки орендоване майно було передане орендарю в день підписання акта прийому-передачі, тобто 01.02.2020, що також додатково підтверджується актом технічного огляду приміщень, підписаним членами двосторонньої комісії 01.02.2020. Позивач зауважив, що прохання про видачу ключа від одного з орендованих приміщень могло бути пов`язане з наданням орендодавцем послуг на утримання та експлуатацію орендованого майна в межах договору про відшкодування витрат орендодавця № 79/79-БК-Е (наприклад, заміна/ремонт замку), проте наголосив на тому, що вказаний лист № 01-32/214 від 29.05.2020 не містить тверджень про відсутність у відповідача доступу до орендованого приміщення, про що він вказує у відзиві на позовну заяву. У той же час позивач заперечив отримання вказаного листа, вказавши, що останній не містить відміток про його отримання зі сторони позивача. Як зазначив позивач, жодних претензій від відповідача щодо ненадання доступу до орендованого майна або обмежень в користуванні орендованим майном протягом фактичного терміну дії договору оренди № 79-БК до позивача не надходило. Позивач заперечив отримання від відповідача листа № 01-32/239 від 25.06.2020, в якому міститься прохання відповідача розірвати договір оренди № 79-БК з 01.07.2020 (копію якого відповідач долучив до відзиву на позовну заяву). Натомість вказав, що ним було отримано та зареєстровано лист відповідача № 01-32/239 від 25.06.2020 (вх. № 249 від 25.06.2020), в якому відповідач просив розірвати договір оренди № 79-БК з 31.10.2020, з урахуванням якого сторони додатковою угодою № 2 від 01.09.2020 до договору оренди вирішили достроково, з 31.10.2020, припинити дію договору оренди № 79-БК, а також у п. 5 додаткової угоди № 2 підтвердили існування заборгованості, що утворилась станом на 01.09.2020 за договором оренди № 79-БК від 31.01.2020 та договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.10.2020, яка становить 7 947, 34 грн з ПДВ, в т.ч. орендна плата 1, 20 грн з ПДВ. Щодо тверджень відповідача про неможливість користування ним орендованим приміщенням позивач зазначив, що жодних претензій щодо неможливості користування приміщенням, неякісної послуги або факту, що послуга з оренди була не надана або надана не в повному обсязі, від відповідача не надходило. Позивач також наголосив на тому, що відповідач, підписавши договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, підтвердив свої зобов`язання щодо відшкодування витрат позивача на утримання орендованого майна та його експлуатацію. Позивач зазначив, що всі необхідні документи для оплати витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію відповідачу надавались вчасно та були у нього в наявності. За ствердженням позивача, за період фактичної дії договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е за період з лютого 2020 до жовтня 2020 року відповідач постійно порушував виконання зобов`язань в частині своєчасного здійснення платежів по відшкодуванню витрат орендодавця, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період в сумі 11 252, 42 грн Позивач наголосив на тому, що послуги згідно вказаного договору надавались позивачем в повній мірі протягом всього періоду фактичної дії договору № 79/79-БК-Е і жодних претензій щодо ненадання або неякісного надання послуг від відповідача не надходило, як і не надходило жодних попереджень про неможливість користування орендованим приміщенням через настання форс-мажорних або будь-яких інших обставин, які б перешкоджали виконанню взятих на себе зобов`язань відповідачем. Натомість, позивач вважає, що при укладенні додаткової угоди № 2 про розірвання договору оренди № 79-БК відповідач визнав існування у нього заборгованості за отримані послуги згідно договору № 79/79-БК-Е станом на 01.09.2020, а також підтвердив існування заборгованості за вказаним договором у своїх листах-відповідях до позивача. Додатково позивач зауважив, що факт наявності заборгованості відповідача підтверджується актом звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.10.2022 01.10.2023 за договором відшкодування витрат № 79/79-БК-Е від 31.01.2020. Позивач також звернув увагу, що відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин (введення карантину та воєнного стану) як на підставу неможливості виконання зобов`язання за договором № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, у той час виконавши зобов`язання за договором оренди № 79-БК від 31.01.2020 за аналогічний період.

Враховуючи те, що заяви сторін по суті спору подані до суду із дотриманням строку, встановленого процесуальним законодавством та ухвалою Господарського суду Київської області від 10.09.2025 про відкриття провадження у справі № 911/2835/25, суд прийняв вказані заяви сторін по суті спору до розгляду та долучив їх до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В. з 15.11.2025 до 27.02.2026 включно перебувала на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, рішення у даній справі ухвалюється судом після виходу судді на роботу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

31.01.2020 між Комунальним підприємством «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради (у подальшому на підставі рішення Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 21-1-VIII від 18.12.2020 змінено найменування на Комунальне підприємство «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області) (далі орендодавець, позивач) та Відділом культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (далі орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 79-БК (далі договір оренди), за змістом пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, інженерні мережі, комунікації, що є їх невід`ємною частиною і знаходяться на балансі орендодавця.

Згідно з п. 1.2 договору оренди, адреса (місце розміщення об`єкту оренди): Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7, «Будинок культури на 300 місць».

Відповідно до п. 1.3 договору оренди, орендована площа складає всього: 497,03 кв. м, в т.ч. корисна 449,80 кв. м (приміщення № 31 169,40 кв. м, № 39 9,80 кв. м, приміщення № 40 267,40 кв. м, № 50 1,70 кв. м, № 51 1,50 кв. м, на 1 поверсі будівлі) та площа загального користування будівлі 47,23 кв. м (яке не включає в себе користування вестибюлем та санвузлами центрального входу в будівлю).

Балансова вартість орендованого майна за станом на 31.01.2020 становить 518166, 43 грн (п. 1.4 договору оренди).

За змістом п. 1.6 договору оренди, передане в оренду майно буде використовуватися під розміщення Арт-простору та центру сімейного дозвілля «ДеКа».

Згідно з п. 1.7 договору оренди, об`єкт належить до комунальної власності територіальної громади м. Славутича і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради.

Згідно з пп. 2.1, 2.4 договору оренди, орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний у даному договорі, але не раніше дати підписання даного договору та акту прийому-передачі. Приймання-передавання орендованого майна здійснюється двосторонньою комісією, до складу якої, при необхідності, можуть бути включені незалежні експерти та інші фахівці. При передачі майна складається акт прийому-передачі та акт технічного огляду, який підписується членами двосторонньої комісії. Майно вважається переданим орендарю з моменту підписання акту прийому-передачі.

За змістом п. 2.5 договору оренди, повернення майна орендодавцеві здійснюється двосторонньою комісією, до складу якої, при необхідності, можуть бути включені незалежні експерти та інші фахівці. Майно вважається поверненим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі (повернення) майна.

01.02.2020 позивач як орендодавець за актом прийому-передачі від 01.02.2020 до договору оренди (додаток № 1 до договору оренди) передав, а відповідач як орендар прийняв з 01.02.2020 нежитлові приміщення загальною орендованою площею всього: 497,03 кв. м, в т.ч. корисна 449,80 кв. м (приміщення № 31 169,40 кв. м, № 39 9,80 кв. м, приміщення № 40 267,40 кв. м, № 50 1,70 кв. м, № 51 1,50 кв. м, на 1 поверсі будівлі) та площа загального користування будівлі 47,23 кв. м (яке не включає в себе користування вестибюлем та санвузлами центрального входу в будівлю), що розміщені за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7, «Будинок культури на 300 місць» та знаходиться на балансі КП «АРР». Підписуючи цей акт сторони визнають, що приміщення загальною орендованою площею 497,03 кв. м та інженерні мережі фактично передані орендодавцем орендарю в стані, зазначеному в акті технічного огляду і претензій не мають.

Також, 01.02.2020 комісією у складі 3 осіб проведено технічних огляд орендованого нежитлового приміщення, за результатами якого складено та підписано акт технічного огляду приміщень на 1 поверсі нежитлової будівлі «Будинок культури на 300 місць», за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7 (додаток № 2 до договору оренди). Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх відтисками печаток без зауважень та заперечень.

За змістом підп. 5.1.8, 5.1.9, 5.1.13 п. 5.1 договору оренди, орендар зобов`язаний: - нести всі витрати по утриманню орендованого майна (експлуатаційні витрати). Перелік послуг, розмір та порядок розрахунків за послуги, пов`язані з утримання орендованого майна визначаються у договорі про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію; - укласти з орендодавцем договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію протягом 6 робочих днів з дати підписання даного договору та забезпечити його належне виконання; - нести витрати за комунальні послуги (водо-, електропостачання, водовідведення, вивіз сміття тощо), при цьому орендар або самостійно укладає угоди з постачальниками послуг, або на підставі договору про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію компенсує орендодавцю витрати на оплату послуг.

Згідно з п. 7.1 договору оренди, цей договір вступає в силу 31.01.2020 і діє до 29.01.2023 включно.

Пунктами 73, 7.4 договору оренди передбачено, що зміна умов договору, а також його дострокове розірвання, може мати місце тільки за узгодженням сторін, крім випадків, передбачених пп. 3.6, 4.2.3, 4.2.5 даного договору або за рішенням суду. Зміни та доповнення, які вносяться в умови договору, підлягають розгляду сторонами протягом 20 днів. Дія даного договору припиняється у випадках, зокрема за згодою сторін або за рішенням суду.

31.01.2020 між сторонами, на виконання підп. 5.1.9 п. 5.1 договору оренди, укладено договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е (далі договір про відшкодування витрат), за змістом п. 1.1 якого даний договір складено відповідно до Положення про порядок передачі в оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Славутич, затвердженого рішенням Славутицької міської ради № 550-41-IV від 15.12.2004 (зі змінами), та регулює взаємовідносини між орендодавцем та орендарем по відшкодуванню витрат, які пов`язані з утриманням майна комунальної власності та його експлуатацією згідно договору оренди № 79-БК від 31.01.2020.

Згідно з п. 1.2 договору про відшкодування витрат, орендодавець забезпечує експлуатацію та утримання зданих в оренду площ по договору оренди № 79-БК від 31.01.2020, а орендар відшкодовує витрати орендодавця на виконання вказаних робіт, зазначених у додатку № 1.

Відповідно до п. 2.1 договору про відшкодування витрат, розмір відшкодування витрат орендодавця, визначений на підставі переліку запланованих витрат орендодавця, які пов`язані з експлуатацією та утриманням майна комунальної власності, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7, «Будинок культури на 300 місць».

Умовами п. 2.2 договору про відшкодування витрат передбачено, що розмір відшкодування витрат орендодавця нараховується пропорційно орендованій площі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих орендодавцем за цим договором та за перший базовий місяць становить 641, 17 грн, крім того ПДВ 128, 23 грн. всього з ПДВ 769, 40 грн.

(497,03 кв.м.х1,29 грн/кв. м), де 497,03 кв. м загально орендована площа по договору оренди № 79-БК від 31.01.2020, 1,29 грн/кв. м сума витрат статті 1 додатку № 1 за перший базовий місяць, які підлягають відшкодуванню орендарем за місяць за 1 кв. загальної орендованої площі.

Крім того: вартість використаних матеріалів, інвентарю, спецодягу за послуги з прибирання та благоустрою прибудинкової території об`єкту буде нараховуватися додатково шляхом поділу всіх фактичних витрат за місяць на загально орендовану площе, за виключенням орендованих площ, де надані послуги орендарям надають інші фізичні або юридичні особи.

Статті витрат 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 додатку № 1 будуть пред`являтися по факту пропорційно до орендованої площі та з урахуванням індивідуальних приладів обліку спожитих орендарем ресурсів. Крім пропорційно орендованої площі, договір може передбачати й інші критерії розподілу і оплати спожитих послуг

Згідно з п. 2.3 договору про відшкодування витрат, вартість використаних матеріалів та комплектуючих, які будуть використані на орендованій корисній площі сплачуються орендарем в повному обсязі на підставі виставлених рахунків.

Розмір відшкодування витрат по договору підлягає зміні орендодавцем в односторонньому порядку, без укладення будь-яких додаткових угод до даного договору, у випадку зміни переліку запланованих експлуатаційних витрат або їх вартості, тарифу та у інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 2.4 договору про відшкодування витрат).

Пунктом 2.5 договору про відшкодування витрат встановлено, що розмір відшкодування витрат по договору, у тому числі передплата до 100 % очікуваної вартості комунальних послуг, що плануються отримати у наступному місяці (при отриманні таких послуг через орендодавця), нараховується у звітному місяці та вноситься безготівковим платежем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше останнього числа місяця наступного за звітним на підставі актів виконаних робіт.

За змістом п. 3.2 договору про відшкодування витрат, орендар зобов`язується, серед іншого: - своєчасно отримувати та сплачувати виставлені орендодавцем рахунки: за надані послуги, які визначені в додатку № 1 та на передплату до 100 % очікуваної вартості комунальних послуг, що планується отримати у наступному місяці, при отриманні таких послуг через орендодавця (підп. 3.2.2.); - протягом 5 днів з моменту укладення договору надати орендодавцю копії догорів, пов`язаних з експлуатацією будівлі, які укладені зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями або фізичними особам (підп. 3.2.7); - щомісячно підписувати та повертати орендодавцеві до останнього числа поточного місяця один екземпляр акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) по даному договору та на вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по платежах і оформляти відповідні акти звірки, з наданням одного екземпляру акта звірки орендодавцеві. У випадку, якщо у встановлений строк орендар не поверне акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не подасть письмового обґрунтування з цього приводу, послуга вважається наданою в повному обсязі без будь-яких претензій на адресу орендодавця (підп. 3.2.9).

За змістом підп. 4.1.2 п. 4.1 договору про відшкодування витрат, орендодавець має право стягнути у встановленому порядку прострочену заборгованість, відповідно до цього договору.

Згідно з п. 6.1 договору про відшкодування витрат, цей договір набуває чинності з 31.01.2020 і діє до закінчення терміну договору оренди № 79-БК від 31.01.2020, в частині фінансових зобов`язань до повного їх виконання сторонами.

Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема закінчення строку дії договору оренди № 79-БК від 31.01.2020 або дострокового його розірвання (п. 6.4 договору про відшкодування витрат).

Додатком № 1 до договору про відшкодування витрат є Перелік запланованих експлуатаційних витрат та їх вартість (калькуляція) по будівлі «Будинок культури на 300 місць», в який включені наступні статті витрат:

1. Прибирання та благоустрій прибудинкової території об`єкту оренди (згідно калькуляції, крім матеріалів, інвентарю, спецодягу, які будуть пред`являтися на відшкодування по факту, пропорційно до загальної орендованої площі); площа, на яку розраховуються витрати: 2869 кв. м; сума за рік 44 504, 05 грн без ПДВ; сума витрат за місяць 1,29 грн/кв. м (без ПДВ);

2. Обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових систем водопостачання, водовідведення, зливної каналізації, електромереж, покрівель тощо по об`єкту оренди (за площі загального користування): договори, акти, фактичні витрати КП «АРР» (заробітна плата комендантів та іншого персоналу, що обслуговує будівлю, ЄСВ, фактичні накладні витрати підприємства, але не більше 10 % до прямих витрат, матеріали, інструменти, спецодяг тощо;

3. Компенсація вартості страхування об`єкту оренди: договори, акти;

4. Компенсація вартості повірки, придбання, установки і ремонту приладів обліку (тепла, води та ін.) по об`єкту оренди: договори, акти;

5. Компенсація вартості обслуговування технічних засобів пожежної сигналізації, централізоване спостереження установок пожежної автоматики, встановлених на об`єкті оренди: договори, акти;

6. Компенсація плати за землю: податкова декларація з плати за землю;

7. Компенсація вартості води з комунального водопроводу та водовідведення відповідно до показників індивідуальних приладів обліку спожитих орендарями ресурсів: договори, акти;

8. Компенсація вартості електричної енергії відповідно до індивідуальних приладів обліку спожитих орендарями ресурсів: договори, акти;

9. Компенсація вартості теплової енергії в гарячій воді на опалення (незалежно від температури внутрішнього повітря в орендованому приміщенні): за корисні площі 100 % по лічильнику на тепло інвентарний № 109006 за період оренди; за місця загального користування розрахунково за 1 кв. м опалювальної площі будівлі (до моменту самостійного укладання договору на постачання теплової енергії в гарячій воді на опалення орендарем з енергопостачальною організацією): договори, акти споживання відповідно до приладу обліку тепла на будівлі;

10. Інші прямі витрати: договори, акти.

У додатку № 1 до договору про відшкодування витрат також зазначені наступні примітки: 2869 кв. м загальна площа будівлі «Будинок культури на 300 місць», яка знаходиться на балансі КП «АРР».

Стаття витрат 1 витрати, пов`язані з експлуатацією майна комунальної власності, які передбачені «Положенням про порядок передачі в оренду майна комунальної власності територіальної громади м. Славутича» щомісячно пред`являються на відшкодування в розмірі, указаному в розрахунку (відповідно до калькуляції, крім матеріалів, інвентарю, спецодягу, які будуть пред`являтися на відшкодування по факту, пропорційно до загальної орендованої площі та площі загального користування відповідно).

Стаття витрат 2 витрати, пов`язані з експлуатацією майна комунальної власності, які передбачені «Положенням про порядок передачі в оренду майна комунальної власності територіальної громади м. Славутича» будуть пред`являтися по факту, шляхом ділення отриманих рахунків від обслуговуючих сторонніх організацій та фактичних витрат КП «АРР» (заробітна плата комендантів та іншого персоналу, що обслуговує будівлю, ЄСВ, фактичні накладні витрати підприємства, але не більше 10% до прямих витрат, матеріали, спецодяг тощо) пропорційно до площі загального користування.

Статті витрат 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 витрати, пов`язані з експлуатацією майна власності, які передбачені «Положенням про порядок передачі в оренду майна власності територіальної громади м. Славутича» будуть пред`являтися по урахуванням індивідуальних приладів обліку спожитих орендарями ресурсів.

31.01.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, якою внесено зміни в розділ «Юридичні адреси, банківські реквізити та підписи сторін» до договору оренди.

Як зазначив відповідач, листом № 01-32/124 від 05.03.2020 він звертався до міського голови Славутицької міської ради про виділення додаткових коштів, на підтвердження чого долучив копію вказаного листа до відзиву на позовну заяву.

Так, зі змісту листа № 01-32/124 від 05.03.2020 вбачається, що відповідач звертався до міського голови з проханням про забезпечення належного функціонування відділу культури та належного відшкодування витрат орендодавцю на утримання орендованого майна та його експлуатацію відповідно до договору № 79/79-БК-Е від 31.01.2020 та відповідно до орієнтованого розрахунку експлуатаційних витрат (лист КП «АРР» № 1-11/116 від 04.03.2020), а саме виділити додаткові кошти, які не передбачені кошторисом на 2020 рік на загальну суму 76,3 тис. грн за ТПКВК МБ 1014020 «Фінансова підтримка філармоній, художніх і музичних колективів, ансамблів, концертних та циркових організацій». Проте, доказів направлення/вручення вказаного листа міському голові відповідач до суду не надав.

У подальшому, за ствердженням відповідача, листом № 01-32/239 від 25.06.2020 відповідач повідомив позивача про те, що коштів виділено не було і просив розірвати договір. На підтвердження вказаного відповідач долучив до відзиву на позовну заяву лист № 01-32/239 від 25.06.2020 зі змісту якого вбачається, що оскільки не були виділені додаткові кошти на експлуатаційні витрати утримання орендованого майна, належну протипожежну безпеку, а також відсутній персонал з організації заходів Центру, відповідач просив достроково припинити дію договору оренди з 01.07.2020. Проте, належних та допустимих доказів направлення позивачу та/або вручення йому вказаного листа відповідач до суду також не надав.

Натомість, позивач долучив до відповіді на відзив копію листа відповідача № 01-32/239 від 25.06.2020, зі змісту якого вбачається, що оскільки Відділу культури, національностей та релігій не були виділені додаткові кошти на експлуатаційні витрати утримання орендованого майна, належну протипожежну безпеку та для створення додаткових штатних одиниць з метою належної організації роботи Центру, відповідач просив припинити дію договору оренди з 31.10.2020.

Суд встановив, що 01.09.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди, пунктом 1 якої сторони, керуючись п. 7.3 договору оренди, за взаємною згодою вирішили достроково, з 31.10.2020, припинити дію договору.

У пункті 5 додаткової угоди № 2 до договору оренди сторони підтвердили, що заборгованість, що утворилася станом на 01.09.2020 за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 79-БК від 31.01.2020 та договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, становить 7 947, 34 грн з ПДВ, у тому числі орендна плата становить 1, 20 грн з ПДВ. Вказана додаткова угода № 2 підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх відтисками печаток.

31.10.2020 відповідач як орендар, на виконання п. 2.5 договору оренди, передав, а позивач як орендодавець прийняв з 31.10.2020 нежитлові приміщення загальною орендованою площею всього: 497,03 кв. м, в т.ч. корисна 449,80 кв. м (приміщення № 31 169,40 кв. м, № 39 9,80 кв. м, приміщення № 40 267,40 кв. м, № 50 1,70 кв. м, № 51 1,50 кв. м, на 1 поверсі будівлі) та площа загального користування будівлі 47,23 кв. м (яке не включає в себе користування вестибюлем та санвузлами центрального входу в будівлю), що розміщені за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7, «Будинок культури на 300 місць» та знаходиться на балансі КП «АРР». Підписуючи даний акт сторони визнали, що приміщення загальною орендованою площею 497,03 кв. м та інженерні мережі фактично передані орендарем орендодавцю в стані, зазначеному в акті технічного огляду і претензій не мають.

Також, 31.10.2020 комісією у складі 3 осіб проведено технічних огляд орендованого нежитлового приміщення, за результатами якого складено та підписано акт технічного огляду приміщень на 1 поверсі нежитлової будівлі «Будинок культури на 300 місць», за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7 (додаток № 2 до додаткової угоди № 2 договору оренди). Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх відтисками печаток без зауважень та заперечень.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує, що КП «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, на виконання умов договору оренди, за період лютий 2020 жовтень 2020 року було виставлено відповідачу рахунок на оплату орендної плати та надано акт надання послуг на загальну суму 1, 20 грн, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи копію акта надання послуг № 798 від 31.03.2020 на суму 1, 20 грн та рахунок на оплату орендної плати № 918 за березень 2020 року від 13.03.2020 на суму 1, 20 грн.

Як зазначив позивач, рахунок на оплату орендної плати № 918 від 13.03.2020 по договору оренди № 79-БК в сумі 1,20 грн відповідач оплатив 15.07.2020, що підтверджується банківською випискою по рахунку за 15.07.2020, чим, на думку позивача, підтвердив факт користування орендованим майном протягом договору оренди № 79-БК.

Крім того, як зазначив позивач, КП «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, на виконання умов договору про відшкодування витрат, було виставлено відповідачу рахунки на відшкодування витрат орендодавця та надано акти надання послуг за період лютий 2020 жовтень 2020 року на загальну суму 11 252, 42 грн, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи копії актів надання послуг № 646 від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 1 025, 63 грн, № 964 від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 1 406, 25 грн, № 1317 від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 924, 40 грн, № 1622 від 31.05.2020 за травень 2020 року на суму 937, 13 грн, № 1891 від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 1 035, 15 грн, № 2199 від 31.07.2020 за липень 2020 року на суму 1 640, 01 грн, № 2518 від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 977, 57 грн, № 2833 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 2 195, 97 грн, № 3235 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 1 110, 31 грн, а також копії рахунків на відшкодування витрат орендодавця № 772 від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 1 025, 63 грн, № 1084 від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 1 406, 25 грн, № 1406 від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 924, 40 грн, № 1718 від 31.05.2020 за травень 2020 року на суму 937, 13 грн, № 2022 від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 1 035, 15 грн, № 2332 від 31.07.2020 за липень 2020 року на суму 1 640, 01 грн, № 2641 від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 977, 57 грн, № 2943 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 2 195, 97 грн, № 3242 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 1 110, 31 грн.

Позивач зазначив, що відповідач підписані зі свого боку екземпляри вказаних вище актів надання послуг позивачу не повернув, зауважень щодо обсягу та якості наданих послуг не висловив, зобов`язання за договором про відшкодування витрат не виконав належним чином, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем за період лютий 2020 жовтень 2020 виникла заборгованість з відшкодування орендодавцю витрат на утримання орендованого майна та його експлуатацію в загальній сумі 11 252, 42 грн.

Як зазначив позивач, після припинення дії договору оренди № 79-БК позивачем неодноразово вживались заходи досудового врегулювання заборгованості шляхом направлення відповідачу листів та претензій щодо належного виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат, проте питання сплати боргу в порядку досудового регулювання вирішено не було.

Суд встановив, що КП «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області звернулось до Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області з листом № 1-11/311 від 23.11.2023, яким повідомив, що станом на 17.11.2023 заборгованість за договором про відшкодування витрат складає 11 252, 42 грн. КП «АРР» також повідомило, що планує подати інформацію про вказану вище заборгованість на розгляд комісії, що утворена Славутицькою міською радою для списання боргу, проте для цього потрібна підстава, яка буде визначена комісією поважною. Листом позивач просив відповідача сплатити заборгованість за договором про відшкодування витрат в розмірі 11 252, 42 грн або письмово у строк до 30.11.2023 повідомити про причини несплати боргу.

Відділ культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області направив позивачу лист № 01-32/140 від 28.11.2023, в якому повідомив, що Відділ не зміг виконати свої зобов`язання за договором і не сплатив заборгованість в сумі 11 252, 42 грн з об`єктивних причин, зокрема у зв`язку із тим, що в березні 2020 року була прийнята постанова КМУ № 211 від 11.03.2020, якою на території України був запроваджений карантин, тому в цей час визначене вище майно не було у використанні. Листом відповідач повідомив позивача, що додаткових бюджетних асигнувань для оплати послуг, пов`язаних з утриманням орендованого майна не виділялось. Відповідач вважав, що наведені у листі обставини (запровадження карантину, введення комендантської години) є форс-мажорними, у зв`язку із чим просив списати борг.

КП «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області звернулось до Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області з претензією № 1-11/86 від 13.03.2025 на суму 11 252, 42 грн, якою вимагало відповідача погасити існуючу заборгованість за договором про відшкодування витрат за період лютий 2020 жовтень 2020. Листом повідомлено відповідача, що підстави для списання вказаної заборгованості відсутні.

Відділ культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, у відповідь на зазначену вище претензію, направив позивачу лист № 01-33/60 від 28.03.2025, в якому зазначив, що Відділ надав інформацію стосовно несплати заборгованості за договором у листі № 01-32/140 від 28.11.2023 для інформування комісії та КП «АРР», проте про результати розгляду питання комісією проінформований не був, у зв`язку із чим повторно надіслав лист № 01-33/58 від 01.05.2024 до КП «АРР» про причини несплати і просив повідомити про результати розгляду питання комісією, проте відповіді на вказані вище листи Відділ не отримував. У зв`язку із цим відповідач просив позивача письмово проінформувати про результати розгляду питання комісією.

КП «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області направило до Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області лист № 1-11/164 від 24.06.2025 про заборгованість, в якому повідомлено відповідача, що станом на 23.06.2025 загальна заборгованість Відділу перед КП «АРР» з оплати послуг за договором про відшкодування витрат складає 11 252, 42 грн за період лютий 2020 жовтень 2020. Листом позивач також повідомив відповідача, що подати питання про списання вказаної заборгованості на розгляд комісії по списанню, яка утворена Славутицькою міською радою, не виявляється за можливе, оскільки вказана комісія розглядає питання списання боргів тільки з орендної плати та пені, самостійно списати вказану заборгованість КП «АРР» також не має законних підстав. Враховуючи викладене, позивач просив відповідача погасити вказану заборгованість в добровільному порядку в найкоротший термін.

Відділ культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, у відповідь на зазначений вище лист, направив позивачу лист № 01-33/105 від 25.06.2025, в якому повторно повідомив, що Відділ не сплатив заборгованість в сумі 11 252, 42 грн з об`єктивних причин, які були викладені раніше в його листі № 01-32/140 від 28.11.2023. Відділ також зазначив, що надсилав до КП «АРР» листи № 01-33/58 від 10.05.2025, № 01-33/60 від 28.03.2025, № 1-11/311 від 23.11.2023, в яких просив проінформувати про результати розгляду питання комісією, однак жодної відповіді від КП «АРР» не надходило.

Як зазначив позивач, станом на 02.09.2025 сума боргу відповідача з відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію за період лютий 2020 жовтень 2020 за договором про відшкодування витрат становить 11 252, 42 грн, на підтвердження чого долучив розрахунок суми боргу Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області по договору № 79/79-БК-Е та акт звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.10.2022 01.10.2023 за договором відшкодування витрат № 79/79-БК-Е від 31.01.2020.

Суд встановив, що відповідно до акта звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.10.2022 01.10.2023 за договором відшкодування витрат № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, у відповідача станом на 01.10.2023 перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 11 252, 42 грн. Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їх відтисками печаток без зауважень та заперечень.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання за договором про відшкодування витрат в частині відшкодування орендодавцю витрат, які пов`язані з утриманням майна комунальної власності та його експлуатацією, за період лютий 2020 жовтень 2020 року, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 11 252, 42 грн основного боргу, 16 834, 19 грн пені, 1 709, 12 грн 3 % річних та 8 929, 49 грн інфляційних втрат.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 79-БК від 31.01.2020 та договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020 як належні підстави у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у його сторін взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до приписів статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ста. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 79-БК від 31.01.2020, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом було встановлено вище, що 01.02.2020 позивач за актом прийому-передачі від 01.02.2020 до договору оренди (додаток № 1 до договору оренди) передав, а відповідач прийняв з 01.02.2020 нежитлові приміщення загальною орендованою площею всього: 497,03 кв. м, в т.ч. корисна 449,80 кв. м (приміщення № 31 169,40 кв. м, № 39 9,80 кв. м, приміщення № 40 267,40 кв. м, № 50 1,70 кв. м, № 51 1,50 кв. м, на 1 поверсі будівлі) та площа загального користування будівлі 47,23 кв. м (яке не включає в себе користування вестибюлем та санвузлами центрального входу в будівлю), що розміщені за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7, «Будинок культури на 300 місць» та знаходиться на балансі КП «АРР».

Згідно з ч. 2 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Отже, починаючи з 01.02.2020 орендар зобов`язаний був вносити орендну плату в порядку та строки, визначені договором оренди, а також здійснювати інші платежі, передбачені договором.

За приписами ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 2-4 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на дату укладення додаткової угоди № 2 від 01.09.2020 до договору оренди) унормовано, що договір оренди припиняється у разі: - закінчення строку, на який його укладено; - укладення з орендарем договору концесії такого майна; - приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); - припинення юридичної особи - орендаря або юридичної особи - орендодавця (за відсутності правонаступника); - смерті фізичної особи - орендаря; - визнання орендаря банкрутом; - знищення об`єкта оренди або значне пошкодження об`єкта оренди.

Договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Суд зазначає, що волевиявлення сторін щодо розірвання договору за погодженням сторін має бути вчинено ними в активній однозначній формі, має бути зрозумілим для обох сторін та має бути доведеним до сторін.

Відповідно до пп. 7.3, 7.4 договору оренди передбачено, що зміна умов договору, а також його дострокове розірвання, може мати місце тільки за узгодженням сторін, крім випадків, передбачених пп. 3.6, 4.2.3, 4.2.5 даного договору або за рішенням суду. Зміни та доповнення, які вносяться в умови договору, підлягають розгляду сторонами протягом 20 днів. Дія даного договору припиняється у випадках, зокрема за згодою сторін або за рішенням суду.

Крім того, пунктом п. 6.1 договору про відшкодування витрат передбачено, що цей договір набуває чинності з 31.01.2020 і діє до закінчення терміну договору оренди № 79-БК від 31.01.2020, в частині фінансових зобов`язань до повного їх виконання сторонами.

Чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема закінчення строку дії договору оренди № 79-БК від 31.01.2020 або дострокового його розірвання (п. 6.4 договору про відшкодування витрат).

Судом встановлено, що 01.09.2020 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди, пунктом 1 якої сторони, керуючись п. 7.3 договору оренди, за взаємною згодою вирішили достроково, з 31.10.2020, припинити дію договору оренди. Угода від 01.09.2020 про дострокове припинення договору підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відтисками їх печаток.

У пункті 5 додаткової угоди № 2 до договору оренди сторони підтвердили, що заборгованість, що утворилася станом на 01.09.2020 за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 79-БК від 31.01.2020 та договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020 становить 7 947, 34 грн з ПДВ, у тому числі орендна плата становить 1,20 грн з ПДВ.

Відповідач визнав обставину дострокового припинення договору оренди з 31.10.2020 шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 01.09.2020.

31.10.2020 відповідач, на виконання п. 2.5 договору оренди, передав, а позивач прийняв з 31.10.2020 нежитлові приміщення загальною орендованою площею всього: 497,03 кв. м, в т.ч. корисна 449,80 кв. м (приміщення № 31 169,40 кв. м, № 39 9,80 кв. м, приміщення № 40 267,40 кв. м, № 50 1,70 кв. м, № 51 1,50 кв. м, на 1 поверсі будівлі) та площа загального користування будівлі 47,23 кв. м (яке не включає в себе користування вестибюлем та санвузлами центрального входу в будівлю), що розміщені за адресою: Київська область, м. Славутич, проспект Дружби Народів, будинок 7, «Будинок культури на 300 місць» та знаходиться на балансі КП «АРР».

Враховуючи наведені вище приписи законодавства, зміст додаткової угоди № 2 від 01.09.2020 про дострокове припинення договору оренди, пп. 7.3, 7.4 договору оренди та пп. 6.1, 6.4 договору про відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 79-БК від 31.01.2020 та договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.10.2020 є припиненими з 31.10.2020 за взаємною згодою сторін.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Суд встановив вище, що позивач, на виконання умов договору оренди, за період лютий 2020 жовтень 2020 виставив відповідачу рахунок на оплату орендної плати № 918 від 13.03.2020 на суму 1,20 грн та надав акт надання послуг № 798 від 31.03.2020 на суму 1,20 грн. Відповідач здійснив оплату орендної плати в сумі 1, 20 грн 15.07.2020, що підтверджується банківською випискою по рахунку за 15.07.2020. Вказана обставина відповідачем не заперечена та не спростована.

Крім того, судом було встановлено, що позивач, на виконання умов договору про відшкодування витрат, виставив відповідачу рахунки на відшкодування витрат орендодавця та надав акти надання послуг за період лютий 2020 жовтень 2020 на загальну суму 11 252, 42 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи долучив копії актів надання послуг № 646 від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 1 025, 63 грн, № 964 від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 1 406, 25 грн, № 1317 від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 924, 40 грн, № 1622 від 31.05.2020 за травень 2020 року на суму 937, 13 грн, № 1891 від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 1 035, 15 грн, № 2199 від 31.07.2020 за липень 2020 року на суму 1 640, 01 грн, № 2518 від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 977, 57 грн, № 2833 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 2 195, 97 грн, № 3235 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 1 110, 31 грн, а також копії рахунків на відшкодування витрат орендодавця № 772 від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 1 025, 63 грн, № 1084 від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 1 406, 25 грн, № 1406 від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 924, 40 грн, № 1718 від 31.05.2020 за травень 2020 року на суму 937, 13 грн, № 2022 від 30.06.2020 за червень 2020 року на суму 1 035, 15 грн, № 2332 від 31.07.2020 за липень 2020 року на суму 1 640, 01 грн, № 2641 від 31.08.2020 за серпень 2020 року на суму 977, 57 грн, № 2943 від 30.09.2020 за вересень 2020 року на суму 2 195, 97 грн, № 3242 від 31.10.2020 за жовтень 2020 року на суму 1 110, 31 грн.

Суд встановив, що долучені позивачем до позовної заяви акти надання послуг за спірний період з боку відповідача не підписані. Позивач зазначив, що відповідач підписані зі свого боку екземпляри вказаних вище актів надання послуг позивачу не повернув.

Водночас, матеріали справи не містять доказів незгоди відповідача зі спірними рахунками та актами, зауважень або заперечень відповідача щодо обсягу та якості наданих послуг матеріали справи також не містять.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд наголошує на тому, що відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить, що положення цієї норми повністю не охоплюються та у будь-якому випадку не обмежуються лише поняттям форс-мажорних обставин.

При оцінці судом таких обставин у першу чергу презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а обов`язком орендаря є доведення належними та допустимими доказами наявність тих обставин, на які він посилається як на такі, що підтверджують факт неможливості використання ним орендованого майна з незалежних від нього причин.

Суд дослідив та відхиляє твердження відповідача про те, що майже півроку з моменту здачі приміщення в оренду позивач не надавав доступу до орендованого приміщення і весь цей час нараховував плату за послуги, оскільки відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини до суду не надав.

Долучений відповідачем до відзиву на позовну заяву лист № 01-32/214 від 29.05.2020 (яким, за доводами відповідача, було повідомлено позивача, що відповідач не мав доступу до приміщення і просив видати ключі) суд не приймає в якості належного та допустимого доказу обмеження відповідачу доступу до орендованого майна, оскільки з його змісту лише вбачається, що Відділ просив КП «АРР» надати ключ від приміщення (клавірна зала), яке розташоване на першому поверсі БК «Енергія» та орендується Відділом культури, національностей та релігій Славутицької міської ради.

Проте, зі змісту вказаного листа не вбачається та судом не встановлено, що позивач будь-яким чином обмежував відповідача у доступі до орендованого приміщення, як і не містить вимог щодо належного виконання позивачем умов договору оренди, зокрема п. 4.1.4 договору оренди в частині обов`язку орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарю користуватися орендованим майном.

Крім того, суд зазначає, що позивач заперечив отримання вказаного вище листа, а відповідач, у свою чергу, доказів направлення/вручення вказаного листа позивачу до суду не надав, у зв`язку із цим суд вказаний лист до уваги не приймає.

Суд наголошує на тому, що відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів обмеження позивачем відповідачу доступу до орендованого приміщення або його частин, як і будь/яких вимог про усунення таких порушень. Також відповідач не надав суду жодних доказів неможливості користування орендованим майном протягом спірного періоду. Протилежного суду не доведено.

З огляду на наведені вище приписи законодавства та умови договору оренди, суд дійшов висновку, що підписання відповідачем договору оренди та безперешкодне користування ним об`єктом оренди протягом спірних місяців без будь-яких зауважень чи заперечень, що не спростовано відповідачем шляхом подання до суду доказів, та підписання договору про відшкодування витрат породжує для Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області обов`язок по сплаті позивачу понесених ним сум витрат на утримання та експлуатацію зданих в оренду площ по договору оренди у повному обсязі згідно виставлених рахунків щомісячно відповідно до умов укладеного договору про відшкодування витрат.

Пунктом 2.5 договору про відшкодування витрат встановлено, що розмір відшкодування витрат по договору, у тому числі передплата до 100 % очікуваної вартості комунальних послуг, що плануються отримати у наступному місяці (при отриманні таких послуг через орендодавця), нараховується у звітному місяці та вноситься безготівковим платежем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше останнього числа місяця наступного за звітним на підставі актів виконаних робіт.

За приписами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, враховуючи умови п. 2.5 договору про відшкодування витрат, відповідач повинен був відшкодовувати позивачу витрати на утримання орендованого майна та його експлуатацію щомісячно не пізніше останнього числа місяця наступного за звітним.

При цьому, визначаючи кінцевий строк оплати, необхідно враховувати приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, за змістом яких якщо останній день строку припадає на вихідний день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов п. 2.5 договору про відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що строк відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію: - за лютий 2020 року є таким, що настав 31.03.2020; - за березень 2020 року є таким, що настав 30.04.2020; - за квітень 2020 року є таким, що настав 01.06.2020 (оскільки останнє число місяця, наступного за звітним, припадало на вихідний день (неділю), кінцевим строком відшкодування витрат орендодавця за квітень 2020 року є перший за ним робочий день, тобто 01.06.2020); - за травень 2020 року є таким, що настав 30.06.2020; - за червень 2020 року є таким, що настав 31.07.2020; - за липень 2020 року є таким, що настав 31.08.2020; - за серпень 2020 року є таким, що настав 30.09.2020; - за вересень 2020 року є таким, що настав 02.11.2020 (оскільки останнє число місяця, наступного за звітним, припадало на вихідний день (суботу), кінцевим строком відшкодування витрат орендодавця за квітень 2020 року є перший за ним робочий день, тобто 02.11.2020); - за жовтень 2020 року є таким, що настав 30.11.2020.

Проте, станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання за договором про відшкодування витрат в частині відшкодування орендодавцю витрат на утримання орендованого майна та його експлуатацію за період лютий 2020 жовтень 2020 на загальну суму 11 252, 42 грн.

Суд також враховує, що у пункті 5 додаткової угоди № 2 до договору оренди сторони підтвердили, що заборгованість, що утворилася станом на 01.09.2020 за договором оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 79-БК від 31.01.2020 та договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, становить 7 947,34 грн з ПДВ, у тому числі орендна плата становить 1, 20 грн з ПДВ.

У подальшому, між сторонами без зауважень та заперечень був підписаний акт звірки взаємних розрахунків по стану за період 01.10.2022 01.10.2023 за договором відшкодування витрат № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, за змістом якого у відповідача станом на 01.10.2023 перед позивачем наявна заборгованість за договором про відшкодування витрат в розмірі 11 252, 42 грн.

Крім того, зі змісту листування між сторонами вбачається, що відповідач визнає існування заборгованості перед позивачем за договором про відшкодування витрат в розмірі 11 252, 42 грн, проте посилається на ту обставину, що Відділ не зміг виконати свої зобов`язання за договором і не сплатив заборгованість в сумі 11 252, 42 грн з об`єктивних причин, зокрема у зв`язку із тим, що в березні 2020 року була прийнята постанова КМУ № 211 від 11.03.2020, якою був запроваджений карантин, тому в цей час визначене вище майно не було у використанні. Відповідач вважав, що наведені у листуванні обставини є форс-мажорними, у зв`язку із чим просив списати борг.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Крім того, суд зазначає, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

З урахуванням зазначеного вище, суд розцінює акт звірки взаємних розрахунків по стану за період з 01.10.2020 01.10.2023 по договору № 79/79-БК-Е від 31.01.2020, а також наявне в матеріалах справи листування між сторонами в їх сукупності як визнання відповідачем наявності перед позивачем заборгованості за договором про відшкодування витрат в розмірі 11 252, 42 грн. Протилежного суду не доведено.

Проте, станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання за договором про відшкодування витрат в частині відшкодування орендодавцю витрат, які пов`язані з утриманням майна комунальної власності та його експлуатацією, за період лютий 2020 жовтень 2020 року, у зв`язку із чим у відповідача перед позивачем за договором про відшкодування витрат наявна заборгованість в загальному розмірі 11 252, 42 грн. Доказів оплати зазначеної суми заборгованості до суду не надано.

При цьому, суд дослідив посилання відповідача на виникнення форс-мажорних обставин, які зумовили невиконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідач стверджує, що встановлення на всій території України карантину та жорстких обмежень унеможливили надання позивачем послуг та оплату цих послуг відповідачем без порушення чинного законодавства. Також, відповідач посилається на обставину того, що згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій № 376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» у місті Славутич з 24.03.2022-25.03.2022 велись бойові дії, а з 26.03.2022-03.04.2022 місто Славутич знаходилось в окупації. Як зазначив відповідач, ні працівники відповідача, ні працівники Управління Державної казначейської служби України у м. Славутичі Київської області не могли зареєструвати платіжні доручення і виконати грошові зобов`язання, тому відповідач вважає, що окупація та військові дії в місті Славутич були форс-мажорними обставинам, внаслідок чого відповідач об`єктивно не міг виконати зобов`язання. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що у нього виникли форс-мажорні обставини, які унеможливлювали виконання зобов`язання за договором про відшкодування витрат.

Приписами ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» обставини непереборної сили визначено як форс-мажорні обставини, що є надзвичайними та невідворотними обставинами, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Перелік обставин, які можуть вважатися форс-мажорними, визначено ч. 2 ст. 14-1 цього Закону, однак, такий перелік не є вичерпним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Дослідивши укладений договір оренди та договір про відшкодування витрат, судом встановлено, що сторонами не узгоджено у вказаних договорах умов, що стосуються настання обставин непереборної сили та порядку дій, які сторони мають вчинити у разі настання відповідних обставин.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17 зроблено висновок про те, що:

- статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Саме лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Тобто, сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення, а іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин чинним законодавством України не визначено.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів звернення до позивача із повідомлення про виникнення обставини непереборної сили протягом спірного періоду у розумні строки. Доказів неможливості повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин відповідачем до суду також не надано.

З матеріалів справи вбачається, що вперше відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин (введення на всій території України карантину та відсутність додаткових асигнувань, введення на всій території України правового режиму воєнного стану, введення комендантської години) листом № 01-32/140 від 28.11.2023. Доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин до вказаного листа відповідач до суду не надав. До листів, адресованих позивачу, відповідач не долучив підтверджуючі докази неможливості вчасного виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено суду безпосереднього причинного зв`язку між порушенням грошового зобов`язання за договором про відшкодування витрат та введенням в України карантину/правового режиму воєнного стану/комендантської години.

Доказів неможливості користування орендованим майном протягом спірного періоду з лютого 2020 до жовтня 2020 року відповідач до суду також не надав.

Матеріали справи не містять сертифікату Торгово-промислової палати України чи уповноважених регіональних торгово-промислових палат, що засвідчив би наявність форс-мажорних обставин, які впливають на можливість виконання відповідачем зобов`язань за договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020.

Крім того, ст. 617 ЦК України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України (який був чинний протягом спірних правовідносин), у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З аналізу приписів ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України вбачається, що наявність обставин непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не звільнення від виконання зобов`язання відповідно до умов договору.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача на виникнення форс-мажорних обставин у зв`язку з введенням на всій території правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії рф проти України, веденням бойових в місті Славутич з 24.03.2022-25.03.2022 та його окупацією з 26.03.2022 до 03.04.2022, а також введенням комендантської години, оскільки спірним періодом у даній справі є лютий жовтень 2020 року. Тобто спірні правовідносини виникли задовго до введення всій території правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії рф проти України та виникненням у зв`язку із цим відповідних обставин.

Стосовно посилань відповідача на відсутність додаткових бюджетних асигнувань для оплати послуг, пов`язаних з утриманням орендованого майна, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг за договором про відшкодування витрат, у зв`язку із чим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність додаткових бюджетних асигнувань для оплати послуг, пов`язаних з утриманням орендованого майна та його експлуатацією, оскільки наявність або відсутність фінансування сторони договору не спростовує його зобов`язань щодо виконання цього договору.

З урахуванням зазначеного вище, суд не приймає до уваги посилання відповідача на виникнення форс-мажорних обставин та неможливість належного виконання зобов`язання за договором про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію № 79/79-БК-Е від 31.01.2020.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання за договором з відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію, що відповідачем не спростовано шляхом подання до суду відповідних доказів, у відповідача перед позивачем за договором про відшкодування витрат за період лютий жовтень 2020 року утворилась заборгованість в загальній сумі 11 252, 42 грн. Протилежного суду не доведено, доказів здійснення оплати вказаної суми заборгованості до суду не надано.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та експлуатаційних витрат, що ним не спростовано шляхом подання доказів, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги зазначених вище правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 11 252, 42 грн основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про відшкодування витрат, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 16 834, 19 грн пені, 1 709, 12 грн 3% річних та 8 929, 49 грн інфляційних втрат за період прострочення від дати виникнення прострочення за кожним місяцем окремо до 02.09.2025.

Наразі, дослідивши розрахунки позивача суд встановив, що позивачем невірно визначено періоди прострочення за деякими платежами, а саме їх початок.

Як було зазначено судом вище, за приписами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, визначаючи кінцевий строк оплати, необхідно враховувати приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, за змістом яких якщо останній день строку припадає на вихідний день, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд зазначив вище, що виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов п. 2.5 договору про відшкодування витрат, строк відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію, зокрема:

- за квітень 2020 року є таким, що настав 01.06.2020, у зв`язку із цим прострочення в частині відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію за квітень 2020 року почалось 02.06.2020;

- за вересень 2020 року є таким, що настав 02.11.2020, у зв`язку із цим прострочення в частині відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та його експлуатацію за вересень 2020 року почалось 03.11.2020;

За іншими платежами позивачем вірно визначено періоди виникнення прострочення строків відшкодування витрат орендодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 договору про відшкодування витрат, при несвоєчасному внесенні плати, передбаченої даним договором, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу включно по день фактичної оплати. Строк нарахування пені не обмежується 6-ма місяцями згідно п. 6 ст. 232 ГК України, а є подовженим по день фактичної сплати заборгованості.

Позивач, керуючись п. 5.2 договору про відшкодування витрат, за прострочення відповідачем строків відшкодування витрат орендодавця нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 16 834, 19 грн за період прострочення від дати виникнення прострочення за кожним місяцем окремо до 02.09.2025.

Суд, здійснивши перерахунок сум пені, з урахуванням встановлених судом дат виникнення прострочення з відшкодування витрат орендодавця, з урахуванням умов договору про відшкодування витрат, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в сумі 16 832, 35 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором про відшкодування витрат, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 1 709, 12 грн 3 % річних та 8 929, 49 грн інфляційних втрат за період прострочення від дати виникнення прострочення за кожним місяцем окремо до 02.09.2025.

Суд, здійснивши перерахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановлених судом дат виникнення прострочення з відшкодування витрат орендодавця, з урахуванням умов договору про відшкодування витрат, а також порядку розрахунків, погодженого сторонами, дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню частково в сумі 1 708, 69 грн, а позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 8 889, 10 грн.

Суд наголошує на тому, що відповідач заборгованість шляхом подання відповідних доказів не спростував, контррозрахунку до суду не подав.

Стосовно посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на постанову Верхового Суду від 12.02.2020 у справі № 924/414/19, в якій зазначено, що згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, які суд розцінює як клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін, що і було здійснено судами в даній справі.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 по справі № 908/1453/14.

Зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 01.08.2019 у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 у справі № 904/4083/18).

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, у чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Наразі суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів неможливості виконання зобов`язання за договором про відшкодування витрат у визначеному сторонами порядку та строки, як і не надано доказів попередження позивача протягом існування спірних правовідносин у розумні строки про неможливість виконання грошового зобов`язання за договором про відшкодування витрат. Протилежного матеріали справи не містять.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач вперше повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин (введення на всій території України карантину, відсутність додаткових асигнувань, введення на всій території України правового режиму воєнного стану, введення комендантської години) листом № 01-32/140 від 28.11.2023. Водночас, до листів, адресованих позивачу, не долучено підтверджуючі докази неможливості вчасного виконання зобов`язань за договором про відшкодування витрат. Доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин до вказаного листа відповідач до суду не надав.

Також, відповідач не довів суду безпосереднього причинного зв`язку між порушенням грошового зобов`язання за договором про відшкодування витрат та введенням в України карантину, як і не надав доказів неможливості користування орендованим майном протягом спірного періоду з лютого 2020 року до жовтня 2020 року.

Крім того, як було зазначено судом вище, відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

З урахуванням зазначеного вище, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявність у даному випадку тих виключних обставин, з якими положення ст. 551 ЦК України пов`язують можливість зменшення розміру санкцій, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу досліджені судом, однак залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 024, 66 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу культури, національностей та релігій Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (місцезнаходження: пр. Незалежності, буд. 9, м. Славутич, Вишгородський р-н, Київська обл., 07101; ) на користь Комунального підприємства «Агентство регіонального розвитку» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (місцезнаходження: пл. Центральна, буд. 5, м. Славутич, Вишгородський р-н, Київська обл., 07101; ) 11 252, 42 грн основного боргу, 16 832, 35 грн пені, 1 708, 69 грн 3% річних, 8 889, 10 грн інфляційних втрат та 3 024, 66 грн судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 05.03.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко