ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2026 р. Справа№ 914/1079/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Коробенка Г.П.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 18.02.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 (повний текст рішення складено - 20.10.2023)

у справі №914/1079/23 (суддя - Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Львівської обласної військової (державної) адміністрації

Національного природного парку «Сколівські Бескиди»

Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2:Державне підприємство «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської обласної військової (державної) адміністрації, Національного природного парку «Сколівські Бескиди» та Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а саме позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 2 розпорядження голови Сколівської райдержадміністрації від 12.04.2005 № 127 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 22 грудня 2004 №434 «Про затвердження технічної документації по видачі Державного акту на право постійного користування землею національному природному парку «Сколівські бескиди» в частині передачі в постійне користування НПП «Сколівські бескиди» відповідно до пункту 6 додатку до даного розпорядження в частині площі 890,8435 га. на території Підгорецької сільської ради;

- визнати незаконним та скасувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № ЯЯ 181009 від 20.04.2005 на право постійного користування за Національним природним парком «Сколівські Бескиди» земельною ділянкою кадастровий номер №:04:000:0003 (відповідно до протоколу № 7981759 виправлення помилки від 23.10.2021 помилка в кадастровому номері :04:000:0003 виправлена на кадастровий номер :09:000:0422) площею 890,8435 га, за цільовим призначенням (використання) земельної ділянки - обслуговування національного природного парку зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 26;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер № :09:000:0422 площею 890,8435 га., державна реєстрація якої здійснена 28.07.2021, за цільовим призначенням - 04.03 для збереження та використання національних природніх парків, категорія земель - землі природно заповідного та іншого природоохоронного призначення;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 28.09.2021 державну реєстрацію права державної власності за Львівською обласною державною адміністрацією на земельну ділянку кадастровий номер № :09:000:0422, площею 890,8435 га, за реєстраційним номером нерухомого майна 100, номер запису про право власності / довірчої власності: 44289721;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 28.09.2021 державну реєстрацію права постійного користування за Національним природним парком «Сколівські Бескиди» на земельну ділянку кадастровий номер № :09:000:0422, площею 890,8435 га, номер запису про інше речове право - 44289806.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 914/1079/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з наступного:

- суду не доведено належними доказами факт виникнення у позивача права користування земельними ділянками ланок 15 та 16А на підставі договору від 25.05.1999 з урахуванням законодавчих вимог статті 22 Земельного кодексу України (у редакції Закону України №2196-XII від 13.03.1992);

- матеріали справи не містять жодного доказу сплати позивачем в період часу з 1999 року по 2023 рік земельного податку відповідно до умови статті 2 договору від 25.05.1999;

- матеріали справи також не містять і доказів фактичного використання позивачем земельної ділянки площею 3,4729 га для видобутку нафти і газу (пункт 2.2 договору від 25.05.1999) в період часу з 1999 року по 2023 рік;

- судом встановлено, що позивачем заповнено розділ 3 паспортів 45 свердловин з порушенням вимог підпункту 2.4 Порядку ведення обліку нафтових і газових свердловин облік нафтових та газових свердловин, що фактично ставить під обґрунтований сумнів вірність зазначених у цих паспортах інших відомостей;

- судом встановлено відсутність підстав для задоволення заявленого позову з огляду на недоведеність позивачем наявності права землекористувача частини спірної ділянки та недоведеність факту порушення цього права відповідачами.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 914/1079/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

Також до апеляційної скарги додано клопотання про повторне витребування доказів та клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Тищенко О.В., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №914/1079/23 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №914/1079/23.

07.12.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №914/1079/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №914/1079/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №914/1079/23 та призначено до розгляду на 06.02.2024.

18.12.2023 через систему «Електронний суд» від Львівської обласної військової (державної) адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу.

22.12.2023 до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

04.01.2024 через систему «Електронний суд» від Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

05.01.2024 через систему «Електронний суд» від Національного природного парку «Сколівські Бескиди» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.01.2024 до канцелярії суду від Національного природного парку «Сколівські Бескиди» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

17.01.2024 до канцелярії суду від Львівської обласної державної адміністрації надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 задоволено заяви Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», Національного природного парку «Сколівські Бескиди» та Львівської обласної державної адміністрації про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05.02.2024 до канцелярії суду від Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2024 відкладено розгляд справи №914/1079/23 в режимі відеоконференції на 15.02.2024.

14.02.2024 до канцелярії суду від Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

15.02.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №914/1079/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №914/1079/23 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Тищенко О.В. Розгляд справи призначено на 13.03.2024.

12.03.2024 до канцелярії суду від Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

13.03.2024 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді - учасниці колегії Тищенко О.В. у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №914/1079/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №914/1079/23 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Кравчук Г.А. Розгляд справи призначено на 01.05.2024.

29.04.2024 до канцелярії суду від Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою від 01.05.2024 витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Львівській області:

- зведену інформацію по свердловинах № № 886, 899, 900, 902, 914, 922, 937, 941, 950, 952, 953, 954, 959, 961, 962, 976, 974, УК-2, УК-4, УК-11, УК-20, 873, 873а, 874, 881, 882, 884, 892, 893, 893а, 911, 915, 917, 918, 894, 935, 960, 963, 924, 1200, УК-1, УК-9, УК-12, УК-13, 895, із зазначенням, які саме з них знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер № :09:000:0422, площею 890,8435 га.

- або інформацію (можуть бути скріншоти із Публічної кадастрової карти України) окремо по кожній із свердловин № № 886, 899, 900, 902, 914, 922, 937, 941, 950, 952, 953, 954, 959, 961, 962, 976, 974, УК-2, УК-4, УК-11, УК-20, 873, 873а, 874, 881, 882, 884, 892, 893, 893а, 911, 915, 917, 918, 894, 935, 960, 963, 924, 1200, УК-1, УК-9, УК-12, УК- 13, 895 із зазначенням, які саме з них знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер № :09:000:0422, площею 890,8435 га.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати до Північного апеляційного господарського суду витребувану інформацію у строк до 05.06.2024. Відкладено розгляд справи №914/1079/23 на 12.06.2024.

07.06.2024 на електронну пошту суду від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшов лист.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024, зокрема клопотання Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи задоволено; призначено по справі № 914/1079/23 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 до повернення матеріалів справи з експертної установи.

19.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надсилання клопотання експерта, погодження термінів, до якого додано клопотання експерта Славіна І.В. про надання додаткових матеріалів, також до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №914/1079/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №914/1079/23 та призначено судове засідання для розгляду клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання додаткових матеріалів на 02.10.2024.

24.09.2024 через систему «Електронний суд» від представника Національного природного парку «Сколівські Бескиди» та представника Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшли заяви про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 заяву Національного природного парку «Сколівські Бескиди» та Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено та призначено судове засідання по справі №914/1079/23 у режимі відеоконференції на 02.10.2024.

01.10.2024 до канцелярії суду електронною поштою від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшла заява, до якої долучено документи, що витребовувались експертом (поземельна книга, технічна документація), а також додано технічний звіт, у якому наявний каталог кутів зовнішніх меж земельних ділянок у державній системі координат.

01.10.2024 через систему «Електронний суд» від Національного природного парку «Сколівські Бескиди» надійшли додаткові пояснення у справі, до яких долучено технічну документацію по проведених роботах для видачі державного акта на право постійного користування землею Національному природньому парку «Сколівські Бескиди» на території Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області.

02.10.2024 до початку судового засідання через систему «Електронний суд» від Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшли письмові пояснення у справі, до яких долучено копії всіх матеріалів «Технічного звіту по інвентаризації земель і складанню договорів на право тимчасового /довгострокового/ користування землею НГВУ «Бориславнафтогаз» на території Підгорецької сільської ради Сколівського району Львівської області. Ланка 15, 16» в яких містяться затребувані експертом координати поворотних точок меж земельних ділянок: ланка 15 площею 1,0693 га та ланка 16 А площею 2,4036 га, що надані ПАТ «Укрнафта» в постійне землекористування відповідно до договору на право тимчасового користування землею/в тому числі на умовах оренди/ від 25 травня 1999 р.

Також 02.10.2024 до початку судового засідання через систему «Електронний суд» від представника Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшли пояснення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024, зокрема, клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання додаткових матеріалів задоволено, погоджено експерту виконання експертизи у більший строк та погоджено пошук та використання інформації з відкритих джерел, зупинено апеляційне провадження у справі №914/1079/23 до надання висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи, матеріали справи №914/1079/23 разом з наданими учасниками справи документами направлено до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

19.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист та додане до нього клопотання Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України експерта Славіна І.В. № СЕ-19-24/51355-ЗТ від 01.11.2024 про неможливість проведення судової експертизи.

22.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надсилання клопотання експерта, до якого додано клопотання експерта Славіна І.В. № СЕ-19-24/69338-ЗТ від 15.11.2024 про надання матеріалів, необхідних для виконання судової земельно-технічної експертизи відповідно до ухвали суду від 12.06.2024 у справі № 914/1079/23.

Також до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №914/1079/23.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А,, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному з 04.11.2024, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 914/1079/23.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, зокрема поновлено апеляційне провадження у справі №914/1079/23 та призначено судове засідання для розгляду клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання додаткових матеріалів на 11.12.2024.

11.12.2024 до початку судового засідання до канцелярії суду електронною поштою від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшов лист від 10.12.2024 №9-13-0.6-6250/2-24 про відсутність в Головному управлінні необхідних експерту координат поворотних точок меж земельних ділянок (на цифровому носію, файл формату * in4 або *xml).

Також 11.12.2024 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надійшли письмові пояснення, у яких представник просить долучити до матеріалів справи координати поворотних точок ділянки Ланка № 15 та ділянки Ланка №16 у форматі xml на флеш пам`яті Apacer 16Gb AP16GAH01521 на долученому до пояснень на цифровому носії.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024, зокрема, клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання додаткових матеріалів задоволено, зупинено апеляційне провадження у справі №914/1079/23 до надання висновку судової експертизи та повернення матеріалів справи, матеріали справи №914/1079/23 разом з наданими учасниками справи документами направлено до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру для продовження виконання судової експертизи, призначеної ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024.

23.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10.12.2024 №9-13-06-6250/2-24.

13.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про строки проведення судової експертизи.

14.07.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про надсилання рахунку для сплати вартості проведення судової експертизи.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 № 09.1-13/418/25 надіслано Публічному акціонерному товариству «Укрнафта» лист та рахунок для сплати вартості проведення судової експертизи.

18.08.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про надсилання рахунку для сплати вартості проведення судової експертизи з виправленими реквізитами.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 № 09.1-13/476/25 надіслано Публічному акціонерному товариству «Укрнафта» лист та рахунок для сплати вартості проведення судової експертизи з виправленими реквізитами.

26.09.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта від 18.09.2025 №СЕ-19-24/69338-ЗТ на виконання судової земельно-технічної експертизи відповідно до ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2024 у №914/1079/23.

Матеріали справи №914/1079/23 повернуто до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2025, зокрема, поновлено апеляційне провадження у справі №914/1079/23 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 та призначено розгляд на 22.10.2025 о 13 год. 00 хв.

14.10.2025 через систему «Електронний суд» від представника Національного природного парку «Сколівські Бескиди» надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, зокрема заяву представника Національного природного парку «Сколівські Бескиди» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено та призначено судове засідання по справі №914/1079/23 у режимі відеоконференції 22.10.2025 о 13 год. 00 хв.

16.10.2025 до канцелярії суду від Стрийської районної військової (державної) адміністрації Львівської області надійшло клопотання, у якому відповідач-3 просить суд судове засідання, яке призначене на 22.10.25 об 13:00 год. у справі № 914/1079/23, а також всі подальші судові засідання слухати без участі представника Стрийської РДА за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025, зокрема заяву представника Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено та призначено судове засідання по справі №914/1079/23 у режимі відеоконференції 22.10.2025 о 13 год. 00 хв.

20.10.2025 через систему «Електронний суд» від Акціонерного товариства «Укрнафта» надійшли пояснення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2025, зокрема заяву представника Львівської обласної державної адміністрації про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено та призначено судове засідання по справі №914/1079/23 у режимі відеоконференції 22.10.2025 о 13 год. 00 хв.

22.10.2025 судове засідання не відбулось з технічних причин.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 розгляд справи № 914/1079/23 призначено в режимі відео конференції на 10.12.2025 о 12 год. 00 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відкладено розгляд справи №914/1079/23 на 18.02.2026.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

2.2.1. Скаржник вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. За доводами скаржника, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідив та оцінив докази, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- суд не встановив обставини, що мають найсуттєвіше значення для справи - факт власності позивача на 45 нафтових свердловин, які були передані Міністерством палива та енергетики Відкритому акціонерному товариству «Укрнафта», як майно, яке було включено до статутного фонду ВАТ «Укрнафта» станом на 01.12.1993 р. (процес корпоратизації);

- через нез`ясування обставин щодо затвердження технічної документації по видачі Державного акту на право постійного користування землею Національному природному парку (НІШ) «Сколівські бескиди», судом неправильно застосовано норму матеріального права - ч. 1 ст. 123 ЗК України, діючої на момент видачі Відповідачу 2 державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 20.04.2005, тому оскільки станом па дату видачу Відповідачу 2 державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія та номер ЯЯ 181009 від 20.04.2005 р. не існувало затвердженої землевпорядної документації, видача державного акту здійснено в порушення ч. 1 ст. 123 ЗК України (діючої з 01.01.2004 р.), та неправильним застосуванням судом цієї норми;

- висновок суду, що матеріали справи не містять доказів фактичної передачі земельної ділянки місцевою радою народних депутатів Позивачу, у тому числі акту приймання- передачі земельної ділянки, доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), є неправильним установленням судом обставин, які мають значення для справи, оскільки земельна ділянка ланки 15 та 16 А була в користуванні Позивача ще до укладення договору на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ від 25 травня 1999 р., про що свідчить пункт 1 розпорядження Сколівської районної ради № 18 від 13 травня 1999 р.;

- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно встановив, що щонайменше з 01.01.2002 р. підписаний Підгородецькою сільською радою народних депутатів та Позивачем Договір не відповідає вимогам законодавства в частині вимог статті 153 (в рішенні описка « 152») Цивільного кодексу УРСР та (у подальшому) вимогам статті 638 Цивільного кодексу України, та неправильно застосував ці норми матеріального права, оскільки Договір на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ укладався 25 травня 1999 р. у відповідності до вимог діючих на той час норм матеріального права та із наявністю в ньому істотних умов, і станом на 01.01.2002 р., і в подальшому, ні стаття 153 Цивільного кодексу УРСР, ні стаття 638 Цивільного кодексу України не зобов`язувала сторін даного договору приводити його умови у відповідність до їх вимог, натомість в силу ст. 204 ЦК України цей договір є і залишається правомірним, а тому позивач вважає, що судом також неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 204 ЦК України та пункт 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України;

- судом неправильно встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем після укладення договору оренди вимог статті 22 чинного на час укладення договору Земельною кодексу України (редакція Закону України №2196-Х11 від 13.03.1992) та неправильно застосовано судом цю норму матеріального права, натомість як використання Позивачем земельної ділянки ланки 15 та 16 А відбулось у відповідності до статті 22 чинного на час укладення договору Земельного кодексу, оскільки спочатку технічним звітом (додаток 5 до позовної заяви, доказ, який підлягає дослідженню та оцінці і він наявний в матеріалах справи) було визначено межі земельної ділянки, а потім і одержано документ, що посвідчує право власності або право користування землею - договір на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ від 25 травня 1999 р.;

- суд не обґрунтував, яким саме чином обставини щодо видобутку / не видобутку нафти сплата / не сплата земельного податку є в причинно-наслідковому зв`язку із захистом права Позивача в користуванні майном - 45-ма свердловинами.

2.2.2. У поданих поясненнях від 20.10.2025 позивач зазначає про правильно обраний спосіб захисту своїх прав з посиланням на практику Верховного Суду.

Також позивач зазначає, що часткове накладення земельної ділянки кадастровий №:09:000:0422 площею 890,8435 га. цільове призначення якої - 04.03 для збереження та використання національних природніх парків на земельні ділянки ланки 15 - 1,0693 га. ланки 16 А - 2.4036 га. наданої для видобування нафти і газу, перешкоджає АТ «Укрнафта» у законному їх використанні за цільовим призначенням необхідної для обслуговування 45-ти свердловин, можливості надання їм кадастрового номеру, здійснення їх реєстрації в Державному земельному кадастрі, переходу на орендні правовідносини.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

2.3.1. Львівська обласна військова (державна) адміністрація в поданому відзиві на апеляційну скаргу просила суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Львівська обласна військова (державної) адміністрація вважає рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 законним та обґрунтованим, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі Позивача, не спростовують встановлені факти та обставини судом першої інстанції.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач-1 зазначає наступне:

- відповідно до даних публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 890,8435 га з кадастровим номером :09:000:0422 знаходиться у державній власності та віднесена до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

- право на використання на умовах оренди 3,4729 га земель, які за твердженням позивача і як зазначено в апеляційній скарзі є складовою частиною земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0422, обґрунтовано посиланням на укладений позивачем 25.05.1999 з Підгородецькою сільською радою народних депутатів договір на право тимчасового користування землею, однак як правильно встановлено судом першої інстанції, визначений договором план землекористування відсутній у матеріалах справи;

- матеріали справи також не містять і доказів фактичної передачі земельної ділянки місцевою радою народних депутатів позивачу, у тому числі акту приймання-передачі земельної ділянки, доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до умов укладеного договору тощо;

- матеріали справи не містять доказів виконання позивачем після укладення договору оренди вимог статті 22 чинного на час укладення договору Земельного кодексу України (редакція Закону України №2196-XII від 13.03.1992);

- таким чином, всі 45 свердловин, що обліковуються позивачем, мають початком експлуатації кінець 19 та початок 20 сторіччя. Жодним паспортом не визначається поточний дебет свердловини та об`єм відбору, що поза розумним сумнівом доводить відсутність факту промислової експлуатації апелянтом цих свердловин;

- відповідно, надані апелянтом копії паспортів (свердловин) фактично доводять відсутність здійснення ним діяльності за видобутку нафти та газу саме з цих свердловин;

- наявність під земною поверхнею майна, що обліковується апелянтом та яке раніше використовувалось невстановленими особами для видобутку нафти не є належною підставою для скасування рішення про передачу земельної ділянки.

2.3.2. Стрийська районна військова (державна) адміністрація Львівської області в поданому відзиві на апеляційну скаргу просила суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач-3 зазначає, що з урахуванням встановленого частиною 2 статті 186 ЗК України права органу виконавчої влади вносити своїм рішенням зміни до документів з питань землеустрою, розпорядження голови Сколівської райдержадміністрації від 12.04.2005 №127 не є рішенням про скасування технічної документації, оскільки в ньому відображено волевиявлення щодо затвердження зміненої площі земель та передачу таких земель в постійне користування парку, а відтак розпорядження голови Сколівської райдержадміністрації від 12.04.2005 №127 є винесеним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, за доводами відповідача-3, твердження апелянта про наявність у нього на час звернення з позовною заявою права користування земельними ділянками ланок 15 та 16 А знаходиться у межах розумного сумніву, оскільки суду не доведено належним доказами факт виникнення у ПАТ «Укрнафта» цього права на підставі договору від 25.05.1999 з урахуванням законодавчих вимог статті 22 Земельного кодексу України (у редакції Закону України №2196-ХІІ від 13.03.1992).

2.3.3. Національний природний парк «Сколівські Бескиди» у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає, що рішення Суду є законним та обґрунтованим, прийнятим за повного врахуванням усіх обставин справи та належного дослідження та оцінки усіх наявних у матеріалах справи доказів, а апеляційна скарга - безпідставна та необґрунтована, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Відповідач-2 зазначає, зокрема, наступне:

- паспорти усіх 45-ти свердловин, які подано ПАТ «Укрнафта» разом із позовною заявою, видані у зв`язку із первинним обліком таких свердловин у травні-червні 2020 року та у червні 2021 року, що свідчить про те, що такі свердловини виникли як об`єкти цивільних прав у 2020-2021 роках, тобто вже після формування земельної ділянки площею 890,8435 га на території Підгородецької сільської ради Сколівського району Львівської області та віднесення її до земель природно-заповідного фонду для обслуговування Національного природного парку «Сколівські Бескиди»;

- незважаючи на те, що Позивачу процесуальним законодавством надано досить широкий вибір засобів доказування, він такими не скористався, а навпаки намагається перекласти обов`язок доказування обставин, якими обґрунтовується позовна заява, на відповідачів;

- зі змісту спірних правовідносин вбачається, що їх предметом є не протиправні дії Парку щодо майна Позивача, які унеможливлюють користування ПАТ «Укрнафта» своїм майном, а виключно стверджуваний Позивачем факт знаходження нафтових свердловин на земельній ділянці природно-заповідного фонду, переданій у постійне користування Парку. При цьому, Парком фактично не вчиняється жодних протиправних дій, які могли б перешкоджати Позивачу у користуванні його майном;

- розпорядження голови Сколівської райдержадміністрації від 12.04.2005 р. №127 є винесеним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, так як це встановлено у частині 2 статті 19 Конституції України;

- законодавством України не встановлено заборони щодо включення земель, на яких фактично розташовані нафтові свердловини, до складу територій природно-заповідного фонду, що підтверджується статтею 20 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

2.3.4. Треті особи процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відтак, з урахуванням частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, справа розглядається за наявними матеріалами.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 18.02.2026 з`явилися представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2.

Представники Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Представники Львівської обласної державної адміністрації та Національного природного парку «Сколівські Бескиди» (відповідачі 1 та 2) заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили суд відмовити в її задоволенні.

Представники третіх осіб та відповідача-3 в судове засідання не з`явились.

Судом враховано, що Стрийська районна військова (державна) адміністрація Львівської області просила судове засідання, яке призначене на 22.10.2025 у справі № 914/1079/23, а також всі подальші судові засідання слухати без участі представника Стрийської РДА за наявними матеріалами справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також те, що наявних матеріалів достатньо для належного перегляду оскаржуваного рішення суду в апеляційному порядку, оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та за відсутності представників, що не з`явились в судове засідання.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. обставини, встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

Указом Президента України №157/99 від 11.02.1999 створено на території Дрогобицького, Сколівського та Турківського районів Львівської області національний природний парк «Сколівські Бескиди» площею 35684 гектари, у тому числі 24702 гектари, що надаються йому у постійне користування, та 10982 гектари, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Сколівською районною державною адміністрацією 27.04.1999 зареєстровано юридичну особу - національний природний парк «Сколівські Бескиди».

Рішенням №545 Львівської обласної ради від 10.01.2002 затверджено проект відведення земель Національному природному парку «Сколівські Бескиди» у постійне користування, у тому числі - частину територій Підгородецької сільської ради.

Розпорядженням голови Сколівської районної державної адміністрації №434 від 22.12.2004 затверджено технічну документацію по видачі Державного акту на право постійного користування землею Національному природному парку «Сколівські Бескиди» загальною площею 21 352,5156 га, у тому числі 10 198,0092 га лісів та лісо вкритих земель Підгородецької сільської ради.

Розпорядженням голови Сколівської районної державної адміністрації №127 від 12.04.2005 змінено рішення №434 від 22.12.2004 в частині зменшення загальної площі до 19 616,7658 га, у тому числі 10 177,586 га лісів та лісо вкритих земель Підгородецької сільської ради.

Позивач вважає, що пункт 2 розпорядження №127 від 12.04.2005 порушує його права в частині передачі у постійне користування національному природному парку 10 177,586 га земель Підгородецької сільської ради, до яких включено (за твердженням позивача) 890,8435 га земель, частина з яких (3,4729 га) знаходяться в оренді у позивача.

Відповідно до даних публічної кадастрової карти України земельна ділянка площею 890,8435 га з кадастровим номером :09:000:0422 знаходиться у державній власності та віднесена до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Право на використання на умовах оренди 3,4729 га земель, які за твердженням позивача є складовою частиною земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0422, обґрунтовано посиланням на укладений позивачем 25.05.1999 з Підгородецькою сільською радою народних депутатів договір на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди).

За умовою пункту 1.1 договору від 25.05.1999 Підгородецька сільська рада народних депутатів передає позивачу в тимчасове платне користування строком на 25 років земельну ділянку площею 3,4729 га для видобутку нафти і газу згідно плану землекористування, що додається.

Визначений договором план землекористування відсутній у матеріалах справи.

Матеріали справи також не містять і доказів фактичної передачі земельної ділянки місцевою радою народних депутатів позивачу, у тому числі акту приймання-передачі земельної ділянки, доказів встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до умов укладеного договору тощо.

При цьому, слід зазначити, що надана позивачем копія договору (додаток №8 до позовної заяви) не містить інших ідентифікуючих ознак (адреса, геокординати, кадастровий номер тощо) земельної ділянки площею 3,4729 га, що фактично унеможливлює встановлення факту знаходження цих земель у складі земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0422.

Відповідно до преамбули договір від 25 травня 1999 року укладено з позивачем Підгородецькою сільською радою народних депутатів та підписано її головою.

Правовий статус сільських рад народних депутатів раніше визначався Законом України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», який втратив чинність 12.06.1997 (майже за два роки до підписання договору від 25.05.1999) з прийняттям Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким змінено правовий статус та назви органів місцевого самоврядування.

Відповідно, договір від 25.05.1999 поза розумним сумнівом підписано від імені місцевої територіальної громади неуповноваженою юридичною особою, що унеможливлює набуття позивачем прав землекористувача.

На час підписання договору позивачем та Підгородецькою сільською радою народних депутатів суспільні відносини користування землею регулювалися Земельним кодексом України (в редакції Закону України №2196-XII від 13.03.1992, яка була чинною з 15.05.1992 по 31.12.2001), Цивільним кодексом УССР, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998, Законом України «Про плату за землю» від 03.07.1992 тощо.

Статтею 7 Земельного кодексу України (в редакції Закону України №2196-XII від 13.03.1992) визначалось право тимчасового користування землею, яке виступало самостійним видом землекористування поряд з правом постійного землекористування та користування землею на умовах оренди.

У свою чергу, Земельним кодексом України (в редакції Закону України №2196-XII від 13.03.1992) право тимчасового користування землею поділялось на дві категорії - короткострокове (до 3-х років) та довгострокове (від 3-х до 25-ти років).

Відповідно до статті 24 Земельного кодексу України (в редакції Закону України №2196-XII від 13.03.1992) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах

оренди, оформлюється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Типову форму та порядок укладання договору оренди земельної ділянки було затверджено чинною на той час Постановою Кабінету Міністрів України №197 від 17.03.1993 «Про форму договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)». Зазначеною постановою було затверджено єдиний бланк на різні види користування земельною ділянкою: тимчасове короткострокове землекористування, тимчасове довгострокове землекористування та оренду. Вид землекористування та форма оплати заповнювалися в цьому примірному договорі його сторонами.

При укладенні договору за затвердженою Кабінетом Міністрів України типовою формою його сторони мали юридичний обов`язок врахувати і вимоги чинного на час укладення договору законодавства.

Відповідно до статті 153 Цивільного кодексу УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Підписаним Підгородецькою сільською радою народних депутатів (неналежний суб`єкт на час підписання) та позивачем договір не містить погоджених сторонами істотних умов, проте містить відсилання до законодавчих актів, які в подальшому втратили свою чинність (втрата чинності Земельного кодексу України 1992 року з 01.01.2002, втрата чинності Закону України «Про плату за землю» з 01.01.2011).

Відповідно, щонайменше з 01.01.2002 підписаний Підгородецькою сільською радою народних депутатів та позивачем договір не відповідає вимогам законодавства в частині вимог статті 152 Цивільного кодексу УРСР та (у подальшому) вимогам статті 638 Цивільного кодексу України.

Крім того, слід зауважити, що позивачем не надано жодного доказу вчинення будь-яких дій, направлених на приведення договірно-правового регулювання відносин землекористування у відповідність до вимог законодавства у період часу з 25.05.1999 до моменту подання даного позову, що є додатковим підтвердженням висновку про відсутність у позивача юридичних прав землекористувача земельної ділянки площею 3,4729 га для видобутку нафти і газу.

Відповідно до статті 22 чинного на момент укладення договору оренди від 25.05.1999 Земельного кодексу України (редакція Закону України №2196-XII від 13.03.1992) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Втім, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем після укладення договору оренди вимог статті 22 чинного на час укладення договору Земельного кодексу України (редакція Закону України №2196-XII від 13.03.1992).

Відповідно, як правильно зазначив суд першої інстанції, твердження позивача про наявність у нього на час звернення з даним позовом права користування земельними ділянками ланок 15 та 16А знаходиться у межах розумного сумніву, оскільки суду не доведено належними доказами факт виникнення у позивача цього права на підставі договору від 25.05.1999 з урахуванням законодавчих вимог статті 22 Земельного кодексу України (у редакції Закону України №2196-XII від 13.03.1992).

Між іншим, матеріали справи не містять жодного доказу сплати позивачем в період часу з 1999 року по 2023 рік земельного податку відповідно до умови статті 2 договору від 25.05.1999.

Також в матеріалах справи відсутні докази фактичного використання позивачем земельної ділянки площею 3,4729 га для видобутку нафти і газу (пункт 2.2 договору від 25.05.1999) в період часу з 1999 року по 2023 рік.

Відповідно до підписаного позивачем та Підгородецькою сільською радою народних депутатів договору земля площею 3,4729 га мала бути переданою в користування для видобутку нафти і газу.

За визначенням статі 1 Закону України «Про нафту і газ» промислова розробка родовища нафти і газу - технологічний процес вилучення з родовища нафти, газу та супутніх їм корисних компонентів, що здійснюється на основі відповідних проектних документів після завершення геологічного вивчення родовища, геолого-економічної оцінки і затвердження у встановленому порядку запасів нафти, газу і супутніх компонентів

Відповідно до статті 18 Закону України «Про нафту і газ» надання земельних ділянок у користування для потреб нафтогазової галузі здійснюється у порядку, встановленому земельним законодавством України.

Таким чином, наявність на певній території нафтової свердловини не надає її власнику автоматично права землекористувача відповідної земельної ділянки.

Нафтова свердловина є специфічним оборотоздатним об`єктом цивільних прав, який має певний вплив на надра як особливий предмет захисту, що є правом власності Українського народу, відповідно до статті 13 Конституції України.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку ведення обліку нафтових і газових свердловин, затвердженого наказом Державного комітету природних ресурсів України №76 від 20.04.2005, під нафтовою чи газовою свердловиною розуміється спеціально обладнана гірнича виробка (разом з комплексом технологічного обладнання) у земній корі круглого січення з великим співвідношенням глибини до діаметру, яка створюється послідовним руйнуванням (бурінням) гірничих порід, видаленням зруйнованої породи і, при необхідності, кріпленням стінок свердловини.

Облік нафтових та газових свердловин є складовою частиною системи обліку об`єктів державного фонду надр і проводиться для визначення стану й можливості розвитку мінерально-сировинної бази нафтогазової промисловості, планування робіт із геологічного вивчення нафтогазоносних надр, оцінки можливості реліквідації і розконсервації свердловин з метою комплексного використання надр (пункт 1.3 Порядку ведення обліку нафтових і газових свердловин).

Відповідно до пунктів 1.4 та 1.5 Порядку ведення обліку нафтових і газових свердловин облік нафтових та газових свердловин ведеться на підставі паспортів свердловин, що складаються підприємствами незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, які мають на обліку або орендують нафтогазові свердловини, проводять роботи з буріння, здійснюють спостереження за станом свердловин та видобутком вуглеводнів. Паспорт складається на кожну свердловину і передається до ДНВП «Геоінформ України» при первинному обліку, початку будівництва свердловини та зміні показників, що характеризують свердловину (пункт 1.8).

Паспорт свердловини складається з заголовка та 11 розділів, а саме: загальні дані про свердловину; об`єкт (родовище, площа), на якому розташована свердловина; відомості про власника свердловини; відомості про вартість свердловини; стан, у якому перебуває свердловина; конструкція свердловини; результати випробування свердловин; склад обладнання на свердловині; дані про геофізичні дослідження; екологічні параметри; стан експлуатації.

Відповідно до підпункту 2.4 зазначеного Порядку, Розділ 3 «Відомості про власника свердловини» заповнюється у разі наявності оформленого права власності на свердловину. У ньому наводиться інформація про власника свердловини: назва підприємства-власника; форма власності (державна, комунальна, колективна, приватна, власність організацій-нерезидентів); та відомості про документ, що підтверджує право власності (номер; дата видачі; форма власності).

Із наведеного вбачається, що паспорт на свердловину, складається незалежно від наявності або відсутності оформленого права власності на неї і обумовлює виникнення свердловини як технічного об`єкту з певними характеристиками.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії паспортів, колегією суддів встановлено, що жоден з них не містить інформації про номер та дату документу, що підтверджує право власності на свердловину (розділи 3 паспортів). Натомість всі паспорти мають заповнені стовпчики «орган, що видав» документ про право власності - ДКСУ головне міжрегіональне управління статистики у м. Києві.

Відповідно до Положення про Головне управління статистики у місті Києві» (чинної на час складання позивачем паспортів свердловин редакції), затвердженого наказом Державної служби статистики №252 від 30.09.2015, до повноважень цієї державної установи не входить реєстрація або видача будь-яких документів, що підтверджують право власності на будь-які об`єкти, у тому числі на нафтові свердловини.

Виходячи з вказаного, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем заповнено розділ 3 паспортів 45 свердловин з порушенням вимог підпункту 2.4 Порядку ведення обліку нафтових і газових свердловин облік нафтових та газових свердловин, що фактично ставить під обґрунтований сумнів вірність зазначених у цих паспортах інших відомостей.

З наданих позивачем копій паспортів вбачається, що свердловина №886 має початок експлуатації у 1900 році (з 03.05.2012 є пьезометричною); №899 - 1900 рік; №900 - 1925 рік (ліквідована 30.01.1981); №902 - 1901 рік; №914 - 1902 рік; №922 - 1927 рік; №937 - 1899 рік; №941 - 1902 рік; №950 - 1900 рік; №952 - 1900 рік; №953 - закінчення експлуатації у 1900 році; №954 експлуатація з 1900 року (ліквідована 30.12.1981, з 30.12.1982 - пьезометрична); №859 - 1900 (ліквідована 30.12.1981, з 30.12.1982 - пьезометрична; №961 - 1901 рік; №962 - 1904 рік; №976 - 1900 рік; №974 -1937 (ліквідована у 1969 році); №УК-2 - 1942 рік; №УК-4 - 1943 рік; №УК-11 - 1943 рік; №УК-20 - 1945 рік; №873 - 1902 рік; №873 «а» - 1898 рік; №874 -1898 рік; №881 - 1901 рік; №882 - 1900 рік (з 11.01.1982 - пьезометрична); №884 - 1936 рік; №892 - 1931 рік; №893 - 1925 рік; №893 «а» - 1940 рік; №911 - інформація відсутня; №915 - 1902 рік; №917 -1904 рік (з 31.03.2013 - пьезометрична); №918 -1904 рік; №894 - 1903 рік; №935 - 1898 рік; №960 - 1904 рік; №963 - 1929 рік; №924 - 1897 рік; №1200 -1901 рік; №1-УК - 1942 рік (з 31.03.2013 - пьезометрична).

Таким чином, всі 45 свердловин, що обліковуються позивачем, мають початком експлуатації кінець 19 та початок 20 сторіччя. Жодним паспортом не визначається поточний дебет свердловини та об`єм відбору, що поза розумним сумнівом доводить відсутність факту промислової експлуатації позивачем цих свердловин.

Відповідно, надані позивачем копії паспортів (свердловин) фактично доводять відсутність здійснення позивачем діяльності за видобутку нафти та газу саме з цих свердловин.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, наявність під земною поверхнею майна, що обліковується позивачем та яке раніше використовувалось невстановленими особами для видобутку нафти не є належною підставою для скасування рішення про передачу земельної ділянки відповідачу2.

Твердження позивача про можливі техногенні катастрофи, що вірогідно можуть виникнути у результаті підняття нафтового горизонту у зв`язку з невикористанням старих свердловин, судом відхиляється, оскільки вони не підтверджуються жодним доказом з наявних у матеріалах справи.

Відповідно до наданих позивачем копій паспортів свердловин лише 6 з 45 свердловин можуть використовуватись як пьезометричні.

П`єзометричними є свердловини для спостереження за зміною пластового тиску в законтурній частині покладу, в газовій шапці та нафтовій зоні пласта в результаті розробки покладів, а також для проведення в них досліджень з вивчення неоднорідності будови покладу та гідродинамічного зв`язку як між пластами всередині експлуатаційного об`єкта, а також з іншими експлуатаційними об`єктами або водоносними горизонтами (пункт 27 Правил розробки нафтових і газових родовищ, затверджених наказом Міністерства екології

та природних ресурсів України №118 від 15.03.2017).

П`єзометричні свердловини не потребують окремо виділеної території для їх використання за прямим призначенням.

Судом першої інстанції зокрема досліджено за допомогою загальнодоступного інтернет-сервісу Google Планета Земля зазначені у кожному з паспортів геокординати місць розташування свердловин позивача. Наявні у інтернет-сервісу супутникові фотознімки цієї місцевості (між селом Умрич Сколівської міської громади Стрийського району Львівської області та селом Перепромстиня Новокропивницького старостинського округу Східницької громади Дрогобицького району Львівської області, фотознімки виконані 30.08.2020) не містять жодних ознак промислової розробки свердловин на цій місцевості.

Разом з цим, на стадії апеляційного розгляду справи з метою встановлення обставин знаходження на земельній ділянці, переданій відповідачу-2, свердловин, було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання (відповідно до ухвали суду від 12.06.2024):

« 3.1. Які із 45-ти нафтових свердловин № № 886, 899, 900, 902, 914, 922, 937, 941, 950, 952, 953, 954, 959, 961, 962, 976, 974, УК-2, УК-4, УК-ll, УК-20, 873, 873а, 874, 881, 882, 884, 892, 893, 893а, 911, 915, 917, 918, 894, 935, 960, 963, 924, 1200, УК-1, УК-9, УК-12, УК-13, 895 знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер № :09:000:0422 площею 890,8435 га.?

3.2. Чи є земельна ділянка ланки 15 - 1,0693 га та ланки 16 А - 2.4036 га, що надана ПАТ «Укрнафта» в постійне землекористування відповідно до договору на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ від 25 травня 1999 р., зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 25 травня 1999 р. за № 1, частиною земельної ділянки кадастровий номер № :09:000:0422 площею 890,8435 га?

За результатами проведення експертизи, експертами Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру було надано висновок від 18.09.2025 №СЕ-19-24/69338-ЗТ, відповідно до якого:

« 3.1. На підставі тих вихідних даних, що містяться в матеріалах наданих ініціатором проведення судової експертизи, 45 нафтових свердловин № № 886, 899, 900, 902, 914, 922, 937, 941, 950, 952, 953, 954, 959, 961, 962, 976, 974, УК-2, УК-4, УК-ll, УК-20, 873, 873а, 874, 881, 882, 884, 892, 893, 893а, 911, 915, 917, 918, 894, 935, 960, 963, 924, 1200, УК-1, УК-9, УК-12, УК-13, 895, знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :09:000:0422 площею 890,8435 га.

3.2. На підставі тих вихідних даних, що містяться в матеріалах наданих ініціатором проведення судової експертизи, земельні ділянки ланки 15 - 1,0693 га та ланки 16 А - 2.4036 га, що надана ПАТ «Укрнафта» в постійне землекористування відповідно до договору на право тимчасового користування землею /в тому числі на умовах оренди/ від 25 травня 1999 р., зареєстрованого в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 25 травня 1999 р. за № 1, є частиною земельної ділянки кадастровий номер № :09:000:0422 площею 890,8435 га.».

Колегія суддів враховує, що за змістом частин 1,2 статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує на явних у експерта спеціальних знань.

Згідно зі статтею 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, разом з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України.

Як було зазначено вище, висновком експертизи встановлено, що 45 нафтових свердловин знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер :09:000:0422, а також, що земельні ділянки ланки 15 - 1,0693 га та ланки 16 А - 2.4036 га є частиною земельної ділянки кадастровий номер № :09:000:0422 площею 890,8435 га.

Оцінюючи висновок експерта як доказ у даній справі, суд апеляційної інстанції зауважує, що він не може бути самостійною підставою для висновку суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на встановлену судом недоведеність інших обставин у їх сукупності, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, зокрема недоведеність фактичної передачі земельної ділянки місцевою радою народних депутатів позивачу, недоведеність факту виникнення у позивача права землекористування на підставі договору від 25.05.1999 з урахуванням законодавчих вимог статті 22 Земельного кодексу України, а також використання позивачем земельної ділянки.

З позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що позивач подав негаторний позов з метою відновлення права у вільному та безперешкодному користуванні та розпоряджанні своїм майном (свердловинами).

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому приписи статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

У розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Подібна правова позиція, викладена, в постанові Великої Палати Верхового Суду №12-26гс19 від 03.04.2019 у справі №924/1220/1, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2019 у справі №904/2083/1, від 14.02.2019 у справі №916/24/11, від 16.04.2019 у справі №904/2061/18 та від 13.03.2018у справі №916/23/17.

Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин, власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Подібна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.01.2019 у справі №903/481/17 та від 14.02.2019 у справі №916/24/18.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Другою умовою застосування негаторного позову відсутність між позивачем та з відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами. (Аналогічну правову позицію викладено у постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18)

Ознаками негаторного позову є: подається власником або титульним володільцем; стосовно майна, яке перебуває у власника (володільця); інша особа заважає користуванню або розпорядженню цією річчю; для створення таких перешкод немає правових підстав.

Об`єктом негаторного позову може бути рухоме або нерухоме майно, що перебуває у власності та фактичному володінні позивача.

Зміст негаторного позову становлять вимоги власника (титульного володільця) про усунення порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння. Негаторний позов може бути заявлений тільки під час існування порушення. Якщо правопорушення припинене, немає підстав для подання цього позову. Власник може вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Негаторний позов може бути заявлений про зобов`язання відповідача утриматися від дій, що можуть перешкодити власнику користуватися майном в майбутньому.

Отже, умовами до подання негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17.

Отже, право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Тому встановлення саме зазначених вище обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами. Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 909/392/1 та постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 910/1310/19.

Умовою задоволення негаторного позову є встановлення протиправності дій відповідача. Якщо дії відповідача є правомірними або між сторонами існують договірні відносини, негаторний позов задоволенню не підлягає. При цьому захист прав та інтересів позивача надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права. Позивач самостійно визначає спосіб, у який він вбачає можливим усунути виявлені порушення. Якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, суд визначає дії, які має вчинити або не вчинювати відповідач для усунення порушень, і строк виконання цих дій.

Віндикаційні та негаторні вимоги є взаємовиключними і не можуть бути заявлені в одному позові. Визначальним критерієм їх розмежування є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Отже, звертаючись до суду із негаторним позовом, відповідна особа повинна довести наявність у неї права власності на майно, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні яким є предметом спору, а також неправомірність дій відповідача стосовно використання такого майна.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З урахуванням зазначеного, колегією суддів встановлено, що позивачем не доведено факту наявності у нього суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, який потребує судового захисту. Також позивачем не підтверджено факт вчинення відповідачами протиправних дій чи вчинення ними перешкод у здійсненні розпорядження майном.

Виходячи з системного аналізу зазначеного, з урахуванням критерію вірогідності доказів, колегія суддів вважає недоведеними позивачем обставин землекористування та обставини порушення цього права відповідачами, що у свою чергу є підставою для відмови в позові, з яким звернувся позивач.

Одночасно суд відмовляє Національному природному парку «Сколівські Бескиди» та Стрийській районній державній адміністрації у задоволенні їх заяв про застосування до даних правовідносин правових наслідків спливу строків позовної давності у зв`язку з недоведеністю позивачем факту порушення його прав.

Усі доводи та міркування учасників справи судом враховано, однак судова колегія визнає їх необґрунтованими та вважає, що судом першої інстанції було ретельно досліджено матеріали справи, детально та належним чином мотивовано висновки суду, правильно застосовано норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, а твердження апелянта не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому він зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 914/1079/23 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі № 914/1079/23 задоволенню не підлягає.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, а також витрати по проведенню судової експертизи відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №914/1079/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2023 у справі №914/1079/23 залишити без змін.

3. Матеріали справи №914/1079/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 10.03.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

Г.П. Коробенко