ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2026 р. м. Київ Справа № 911/52/26

За позовом фізичної особи-підприємця Жуковського Андрія Павловича

до фізичної особи-підприємця Семенова Іллі Павловича

про стягнення 35 109, 81 грн,

Суддя В.М. Антонова

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Фізична особа-підприємець Жуковський Андрій Павлович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Семенова Іллі Павловича (далі - відповідач) про стягнення 35 109, 81 грн, з яких: 32 336, 00 грн основний борг та 2 773, 81 грн пеня.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 509, 510, 530, 546, 549, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором про надання послуг №04082025/1 від 04.08.2025, в частині повного та своєчасного надання послуг та неповернення попередньої оплати в сумі 32 336, 00 грн.

2. Стислий виклад позицій відповідача

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2026 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

22.01.2026 від позивача надійшла заява про усунення недоліків (сформована в системі «Електронний суд» 21.01.2026) разом із новою редакцією позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.02.2026 від представника позивача надійшло письмове підтвердження, що ціна позову залишається незмінною.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 16.01.2026 повернуто до суду з відміткою: «адресат відсутній».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №911/52/26 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

04.08.2025 між позивачем (далі - замовник) та відповідачем (далі - виконавець) укладено договір про надання послуг №04082025/1 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого, за цим договором виконавець зобов`язується надавати замовнику, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати послуги (далі - послуги).

Згідно із п.1.2. договору точний перелік послуг, їх обсяг, строки надання, ціни на них, а також вимоги до них і їх результату зазначаються в додатку 1 до договору, погодженому сторонами, який становить невід`ємну частину цього договору.

Пунктом 1.3. договору сторони передбачили, що послуги можуть включати надання визначених кінцевих результатів, таких як реалізація проєкту, надання замовнику письмових консультацій та меморандумів, комп`ютерний код, документація, дані та інші результати (надалі разом іменуються «результати»). Передання результатів регламентується відповідними актами приймання-передачі наданих послуг.

За умовами пункту 2.4. договору виконавець починає надавати послуги (виконувати завдання) за договором та додатками до нього після сплати авансового платежу передбаченого п.2 додатка №1 від 04 серпня 2025 року до цього договору та отримання необхідної інформації та документів від замовника, якщо інший порядок надання послуг (виконання завдання) не узгоджений сторонами.

При розподілі послуг (завдань) на етапи, по завершенню кожного етапу надання послуг (виконаних завдань), виконавець зобов`язаний надати замовникові акт приймання-передачі наданих послуг (п.2.6. договору).

Відповідно до п.2.11. договору у випадку однобічної відмови замовника від подальшого надання послуг (виконання завдань), раніше передані в матеріальному виді (роздруківки, проспекти, компакт-диски й т.п.) матеріали замовника повертаються виконавцем замовникові. Раніше здійснена передоплата повертається, за винятком розміру фактично наданих послуг (виконаних завдань) та витрат виконавця, уже зроблених при виконанні надання послуг (виконанні завдань). Якщо витрати виконавця та/або вартість фактично наданих послуг (виконаних завдань) перевищує розмір передоплати, то замовник зобов`язується оплатити різницю між витратами виконавця та/або вартістю послуг (завдань) та передоплатою замовника протягом трьох робочих днів з моменту отримання відповідної вимоги та документального підтвердження витрат від виконавця. У такому випадку авансовий платіж від замовника не повертається

У пункті 2.12. договору сторони узгодили, що документом, що підтверджує надання послуг (виконання завдань) за договором є підписаний обома сторонами акт приймання-передачі наданих послуг. У випадку, якщо замовник не підписав акт приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання і не надав письмове обґрунтування такого не підписання протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання акту, послуги вважаються наданими виконавцем в повному обсязі і підлягають оплаті.

За фактом надання послуг виконавець надає замовнику 2 (два) примірники акта приймання-передачі наданих послуг як електронною поштою, так і на паперових носіях. Замовник приймає, підписує та повертає підписаний зі свого боку примірник виконавцеві протягом 3 (трьох) днів з моменту його отримання (п.3.1. договору).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що ціна договору визначається сумами всіх наданих послуг відповідно до додатків та/або додаткових угод до договору.

Розрахунок здійснюється поетапно, відповідно до п.4. додатка 1 до договору (п.4.3. договору).

Згідно із п.9.2. договору у разі порушення строків надання послуг, замовник має право вимагати від виконавця виплати неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни послуги, надання якої прострочене, за кожен день прострочення надання відповідної послуги.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 04.08.2026, але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.11.1. договору).

Додатком №1 від 04.08.2025 до договору про надання послуг у сфері інформаційних технологій №04082025/1 від 04.08.2025 (далі - додаток №1) сторони узгодили перелік послуг щодо реалізації проєкту створення мобільного застосунку, вартість та порядок розрахунків, відповідно до пункту 1. якого, виконавець зобов`язаний надати замовнику наступні послуги, а саме: розробка продвинутого вебсайту в рамках проєкту (попередньо узгоджена назва - вебсайт для компанії у сфері продажу жіночої білизни та одягу) протягом строку відповідно кожного етапу розробки.

Згідно із пунктом 2. додатка №1 на момент підписання цього додатку сторонами затверджено етапи надання послуг. Зміст послуг етапу 1 викладено у таблиці цього пункту та визначено вартість таких послуг у розмірі 780 доларів США та строк їх виконання - 30 робочих днів.

У пункті 3. додатка №1 сторони погодили, що строки виконання кожного етапу розпочинаються з наступних моментів: перший етап - з дня отримання передоплати за перший етап.

Пунктом 4. додатка №1 сторонами узгоджено порядок оплати. Так, відповідно до під.4.1., замовник здійснює оплату за проєкт одним платежем за кожен етап розробки, якщо інше не встановлено додатковими угодами сторін або умовами цього договору.

Перший платіж у розмірі 780, 00 (сімсот вісімдесят) доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом на день оплати) сплачується у день підписання договору та становить 100% передоплату за перший етап надання послуг. Розрахунок проводиться на розрахунковий рахунок виконавця. У випадку розрахунку готівковими коштами, виконавець направляє лист підтвердження розрахунку на електронну адресу замовника зазначену у п.2.7.1. договору, та/або проставлення підпису отримання від виконавця у таблиці (під.4.2. додатка №1).

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу передоплату в загальній сумі 32 336, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.254658887.1 від 09.08.2025 з призначенням платежу: «оплата за розробку сайту згідно договору №04082025/1».

У подальшому 29.10.2025 позивачем, через сервіс електронного документообігу «Вчасно» на електронну пошту відповідача - , з накладенням електронного підпису, направлено досудову претензію від 27.10.2025, у якій позивач вимагав усунути порушення умов договору та завершити 1 етап послуг у строк до 04.11.2025. У разі ненадання на дану претензію відповіді в строк до 31.10.2025 та/або ненадання 1 етапу послуг в строк до 04.11.2025, така поведінка буде розцінена як одностороння відмова без об`єктивних причин від виконання умов укладеного договору. Крім цього, позивач вимагав повернути попередню оплату за послуги в розмірі 32 336, 00 грн у строк до 31.10.2025 у разі неможливості надання відповідачем таких послуг в строк до 04.11.2025.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (частини 1, 2 ст. 846 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до підпункту 4.2. додатка №1 перший платіж у розмірі 780,00 (сімсот вісімдесят) доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом на день оплати) сплачується у день підписання договору та становить 100% передоплату за перший етап надання послуг.

Як установлено судом вище, позивачем перераховано відповідачу передоплату в загальному розмірі 32 336, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.254658887.1 від 09.08.2025 із зазначенням призначення платежу: «оплата за розробку сайту згідно договору №04082025/1».

Пунктом 3. додатка №1 сторони погодили, що строк виконання першого етапу розпочинається з дня отримання передоплати за перший етап.

Строк виконання послуг етапу 1 становить 30 робочих днів (п.2. додатка №1).

Отже, строк виконання першого етапу робіт настав - 19.09.2025.

При розподілі послуг (завдань) на етапи, по завершенню кожного етапу надання послуг (виконаних завдань), виконавець зобов`язаний надати замовникові акт приймання-передачі наданих послуг (п.2.6. договору).

Пунктом 2.12. договору передбачено, що документом, що підтверджує надання послуг (виконання завдань) за договором є підписаний обома сторонами акт приймання-передачі наданих послуг. У випадку, якщо замовник не підписав акт приймання-передачі наданих послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання і не надав письмове обґрунтування такого не підписання протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання акту, послуги вважаються наданими виконавцем в повному обсязі і підлягають оплаті.

Доказів виконання 1 етапу послуг за договором матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, таких доказів суду не надано.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України ).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України ).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України ).

Матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку встановленому ГПК України, суду не надано доказів надання послуг позивачу за договором.

Відповідно до п.2.11. договору у випадку однобічної відмови замовника від подальшого надання послуг (виконання завдань), раніше передані в матеріальному виді (роздруківки, проспекти, компакт-диски й т.п.) матеріали замовника повертаються виконавцем замовникові. Раніше здійснена передоплата повертається, за винятком розміру фактично наданих послуг (виконаних завдань) та витрат виконавця, уже зроблених при виконанні надання послуг (виконанні завдань).

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.598 Цивільного кодексу України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Суд враховує правову позицію, викладену об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 16.03.2020 у справі №910/2051/19, в якій зазначено, що статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Суд зазначає, що відмовитись від договору підряду і вимагати відшкодувати збитки відповідно до положень частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України є правом замовника в силу закону, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України тягне припинення зобов`язань його сторін.

Так, 29.10.2025 позивачем, шляхом направлення документу в електронній формі через сервіс електронного документообігу «Вчасно», на електронну пошту відповідача - направлено досудову претензію від 27.10.2025, у якій позивач вимагав усунути порушення умов договору та завершити 1 етап послуг у строк до 04.11.2025 року, інакше така поведінка буде розцінена як одностороння відмова від виконання умов укладеного договору, а у разі неможливості надання послуг відповідачем за договором в цей строк - повернути попередню оплату за послуги в розмірі 32 336, 00 грн у строк до 31.10.2025.

Вказана претензія отримана відповідачем у сервісі електронного документообігу "Вчасно" 29.10.2025.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене вище, оскільки претензією від 27.10.2025 позивачем надано строк відповідачу для надання послуг до 04.11.2025, а відповідачем у свою чергу не виконано взяті на себе зобов`язання, суд дійшов висновку, що в позивача виникло право на односторонню відмову від договору на підставі частини 2 статті 849 ЦК України, що реалізована ним шляхом направлення досудової претензії від 27.10.2025.

За таких обставин, після спливу визначеного у претензії строку для надання послуг, зобов`язання сторін за договором про надання послуг №04082025/1 від 04.08.2025 підлягають припиненню, а відтак договір є розірваним з наступного дня після закінчення такого строку, а саме з 05.11.2025.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 509, 510, 530, 546, 549, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором про надання послуг №04082025/1 від 04.08.2025, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача сплачену попередню оплату в сумі 32 336, 00 грн.

Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

Тобто, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обставин спірних правовідносин між ними.

Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 04.12.2019 у справі №917/1739/1.

Відмова замовника від договору підряду відповідно до положень частини другої статті 849 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 вказаного Кодексу (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2021 у справі N910/10233/20).

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, предметом регулювання якої є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала.

Враховуючи викладене вище, оскільки позивач відмовився від договору та договір є розірваним 04.11.2025, сплачені кошти у розмірі 32 336, 00 грн підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України як такі, що безпідставно набуті, а тому позовні вимоги в частині стягнення 32 336, 00 грн основного боргу підлягають задоволенню.

Крім цього, за порушення строків виконання зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 2 773, 81 грн пені за загальний період з 19.09.2025 по 29.12.2025.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Як встановлено пунктом 9.2. договору, у разі порушення строків надання послуг, замовник має право вимагати від виконавця виплати неустойки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни послуги, надання якої прострочене, за кожен день прострочення надання відповідної послуги.

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.2 ст.653 ЦК України в разі розірвання договору припиняються зобов`язання сторін, що виникли з такого договору. При цьому, виходячи з норми ч.3 ст.653 ЦК України, моментом припинення договору є момент досягнення сторонами згоди щодо цього.

У той же час розірвання договору не звільняє боржника від відповідальності за раніше допущені порушення своїх зобов`язань за договором. Це випливає з аналогії з передбаченими ч.4 ст.631 ЦК України наслідками закінчення терміну дії договору.

Отже, договірні санкції можуть застосовуватися тільки в період з моменту виникнення заборгованості до моменту розірвання договору.

Як було встановлено судом вище, зобов`язання сторін за договором про надання послуг №04082025/1 від 04.08.2025 припинились, а відтак договір є розірваним 04.11.2025, отже нарахування позивачем пені з 05.11.2025, тобто після припинення його дії, є неправомірним та безпідставним.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 2 773, 81 грн за період з 19.09.2025 по 29.12.2025, зазначає, що він виконаний невірно, оскільки позивачем не враховано, що договір розірваний 04.11.2025 та неправильно визначено період нарахування пені, так як встановлено судом вище, термін надання послуг 19.09.2025, отже пеню за порушення строків надання послуг слід нараховувати з 20.09.2025, а тому судом здійснено власний розрахунок пені, обмежуючись сумами, періодами визначеними позивачем та датою припинення договору, а саме за період з 20.09.2025 по 04.11.2025.

За розрахунком суду розмір пені за період з 20.09.2025 по 04.11.2025 складає 1 263, 32 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 32 336, 00 грн основного боргу та 1 263, 32 грн пені.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 15 000, 00 грн витрат на правову допомогу.

Згідно із ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу долучено до матеріалів справи: копію договору №01-14/11/2025 про надання професійної правничої допомоги від 14.11.2025, копію специфікації до договору №01-14/11/2025 про надання професійної правничої допомоги від 14.11.2025, копію додатка №1 додаткова угода від 23.02.2026 до договору №01-14/11/2025 про надання професійної правничої допомоги від 14.11.2025, копію акта наданих послуг №01-23/02/2026 від 23.02.2026 додаток № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № 01-14/11/2025 від 14.11.2025, відповідно до якого розмір гонорару за надання правової допомоги складає 15 000, 00 грн та ордер на надання правничої допомоги серії АР №1285969 від 29.12.2025 на ім`я адвоката Котькорло О.А.

Частини 1 та 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України ).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до приписів ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд акцентує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Як вже наголошувалось вище, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).

Суд зазначає, що подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідні докази згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд дослідивши обсяг виконаних робіт представником позивача по наданню правової допомоги в даній справі, приходить до висновку, що витрати заявлені до стягнення на правову допомогу є надто завищеними та неспівмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім цього, як убачається з акта наданих послуг №01-23/02/2026 від 23.02.2026 до складу витрат на правову допомогу було, зокрема, включено наступні послуги: участь адвоката в переговорах з боржником з метою досудового врегулювання спору: 1 година - 1 000, 00 грн; підготовка досудової претензії: 2 години - 4 000, 00 грн.

Разом з тим, суд не покладає на відповідача витрати на правову допомогу в частині участі адвоката в переговорах з боржником з метою досудового врегулювання спору у сумі 1 000, 00 грн та підготовки досудової претензії у сумі 4 000, 00 грн, оскільки переговори з метою досудового врегулювання спору, складення та направлення претензії є формою позасудового врегулювання спору та Господарським процесуальним кодексом України не передбачено обов`язкового претензійного порядку врегулювання спору, а тому такі витрати у розмірі 5 000, 00 грн не можливо віднести до витрат пов`язаних з розглядом справи в суді.

Враховуючи викладене вище, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, обсяг і обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру, враховуючи предмет позову, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими в розмірі 5 000, 00 грн.

Одночасно, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом позов задоволено частково, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи позивачем заявлено майнові вимоги в загальній сумі 35 109, 81 грн.

Судом задоволено майнові вимоги на загальну суму 33 599, 32 грн (32 336, 00 грн + 1 263, 32 грн), що у відсотках складає 95,69781209% задоволених майнових позовних вимог (33 599, 32 грн / 35 109, 81 грн).

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг на підставі договору про надання правової допомоги, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу є обґрунтованими в розмірі пропорційному задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 4 784, 89 (5 000, 00 грн (загальний розмір витрат на правничу допомогу) * 95,69781209%).

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237-238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Жуковського Андрія Павловича до фізичної особи-підприємця Семенова Іллі Павловича про стягнення 35 109, 81 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Семенова Іллі Павловича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Жуковського Андрія Павловича ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 32 336 (тридцять дві тисячі триста тридцять шість) грн 00 коп. основного боргу, 1 263 (одну тисячу двісті шістдесят три) грн 32 коп. пені, 2 897 (дві тисячі вісімсот дев`яносто сім) грн 73 коп. судового збору та 4 784 (чотири тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн 89 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст.256 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова