УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 915/653/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 (колегія суддів: Діброва Г. І., Савицький Я. Ф., Ярош А. І.)

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 13 859,77 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ПАТ НЕК "Укренерго") звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про стягнення 13 859,77 грн відшкодування середнього заробітку працівникам ПАТ НЕК "Укренерго" за час проходження військових зборів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просив рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 відмовлено ІНФОРМАЦІЯ_3 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2025 та залишено її без руху з мотивів відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про усунення недоліків, до якої апелянт додав клопотання про відстрочення сплати судового збору, в якому просив суд у зв`язку з відсутністю достатнього та своєчасного фінансування витрат ІНФОРМАЦІЯ_4 на оплату судового збору відстрочити йому сплату судового збору.

При цьому апелянт зазначив, що вимушений кожного разу звертатись до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою щодо фінансування витрат з оплати судового збору або безпосереднього здійснення оплати судового збору за подання апеляційної скарги, процедура виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає велику кількість часу, і фактично не може бути здійснена у стислі строки та вказав, що апелянтом додатково був направлений лист помічнику командувача Сухопутних військ Збройних Сил України - начальнику фінансово-економічного управління, щодо дофінансування і виділення коштів. Дані кошти планувалось використати на сплату судового збору за подачу апеляційних скарг на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду. Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом. У період з 20.11.2023 по сьогоднішній день за кодом економічної класифікації 2800 на рахунках ІНФОРМАЦІЯ_4 були відсутні кошти, необхідні для сплати судового збору. У зв`язку з тим, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України оголошено воєнний стан на всій території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, та з метою виконання вимог Закону України "Про оборону України", Закону України "Про Збройні Сили України" є необхідність у збереженні фінансових ресурсів, виділених Урядом, для матеріально-технічного забезпечення діяльності підрозділів Збройних Сил України, забезпечення збалансованого підходу до використання фінансових та матеріальних ресурсів. Крім того, всі фінансові ресурси Міністерства оборони України першочергово спрямовані на фінансування потреб діяльності підрозділів Збройних Сил України та ССО. Тому апелянт просив відстрочити ІНФОРМАЦІЯ_1 оплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2025 до ухвалення судового рішення у справі.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.02.2026 відмовив ІНФОРМАЦІЯ_3 у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Ухвалив повернути апеляційну скаргу відповідача без розгляду на підставі статті 258 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з не усуненням недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк.

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду від 02.02.2026 та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання ІНФОРМАЦІЯ_4 та відстрочити відповідачу сплату судового збору за подання апеляційної скарги до часу проголошення рішення суду по суті.

У касаційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 також просить відстрочити йому сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 02.02.2026.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України "Про судовий збір".

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в апеляційній та касаційній скаргах як на підставу для відстрочення сплати судового збору посилався на те, що вирішення питання виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає велику кількість часу, а у період з листопада 2023 року по сьогоднішній день на рахунках відповідача кошти, необхідні для сплати судового збору, відсутні. Крім того, всі фінансові ресурси Міністерства оборони України першочергово спрямовані на фінансування потреб діяльності підрозділів Збройних Сил України та ССО.

Розглянувши такі доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що факту відсутності коштів для оплати судового збору недостатньо для зменшення, розстрочення або відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 75 цього Кодексу.

Отже, для зменшення, розстрочення або відстрочення сплати судового збору заявник апеляційної скарги має довести належними засобами доказування суду існування у нього фінансових труднощів та такого майнового стану, що надають підстави вважати за можливе відстрочити такій особі сплату судового збору при наявності для цього підстав, встановлених вищевказаним законом.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем не було надано суду взагалі будь-яких належних доказів, які б підтверджували неможливість сплати судового збору саме на момент подання апеляційної скарги. Зокрема, посилання відповідача на неналежне фінансування державою сплати ним судового збору на подання апеляційних скарг та тривалу процедуру погодження такого фінансування не підтверджені належним чином доказами суду апеляційної інстанції навіть після залишення скарги без руху з тих же підстав і відмови у задоволенні подібного клопотання. До суду взагалі не було надано ані звернень установи до Міністерства оборони з проханням профінансувати звернення до суду, ані доказів відсутності у нього коштів, ані інших доказів тяжкого майнового стану тощо. При цьому, відсутність бюджетних коштів не є безумовною підставою для звільнення особи від виконання нею процесуальних обов`язків, встановлених законом.

При цьому Суд звертає увагу на те, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення Європейського суду з прав людини від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Case of Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)).

Верховний Суд також звертає увагу, що у справі "Телтронік-КАТВ" проти Польщі" ЄСПЛ наголосив на необхідності особливо ретельного контролю за фінансовими обмеженнями доступу до суду, коли такі обмеження не пов`язані з перспективами успіху позову чи його суттю, а також коли відмова у звільненні від сплати судового збору відбувається на стадії прийняття позовної заяви, що унеможливлює будь-який розгляд справи по суті.

Аналогічно у справі "Нальбант та інші проти Туреччини" ЄСПЛ вказав, що розрахунок судового збору виключно на основі відсоткової ставки від ціни позову без урахування реального фінансового становища заявника може становити надмірний тягар, який підриває саму суть права на доступ до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.01.2026 у справі № 925/1293/19, з урахуванням висновків, викладених у рішенні ЄСПЛ від 09.10.2025 у справі "Король та інші проти України" (Korol and Others v. Ukraine, заява № 82560/17), наголосила на тому, що висновок судів про неможливість застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи - за висновками ЄСПЛ - не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист.

Водночас касаційний суд констатує, що у даному випадку судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн не є значною сумою та не створює для відповідача обмеження у доступі до правосуддя через непосильну ставку судового збору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права під час прийняття оскаржуваної ухвали у цій справі.

Отже, правильне застосування судом апеляційної інстанції норм ГПК України під час прийняття оскаржуваної ухвали про повернення апеляційної скарги у цій справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 на підставі пункту 1 частини першої та частини другої статті 293 ГПК України.

З огляду на висновок Суду про відмову у відкритті касаційного провадження, клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги не розглядається.

Керуючись статтями 234, 287, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 915/653/25 за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач