ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 904/4867/22 (904/5941/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камші Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бакаєвої А.О., розглянувши справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро", с. Маломихайлівка, Криничанський район, Дніпропетровська область

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Акцент-Агро", с. Маломихайлівка, Криничанський район, Дніпропетровська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с. Крупець, Славутський район, Хмельницька область

про стягнення заборгованості у загальному розмірі 389 955,94 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Нечитайло Т.В.

СУТЬ СПОРУ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Акцент-Агро" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 389 955,94 грн., яка складається з наступних сум: 246 872,00 грн. - основний борг; 116 827,59 грн. - інфляційні втрати; 26 256,35 грн. - 3% річних.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.10.2025 позовну заяву передано на розгляд судді Мартинюку С.В. в межах справи про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" (52342, Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, село Маломихайлівка (з), вул. Незалежності, будинок 1а, ідентифікаційний код 33075664) № 904/4867/22 та присвоєно єдиний унікальний номер справи № 904/4867/22 (904/5941/25).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мартинюк С.В.) від 24.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у ній матеріалами. Крім того, вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна".

Згідно Розпорядження № 28 від 09.01.2026 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/4867/22 (904/5941/25) з огляду на те, що суддю Мартинюка С.В. відраховано від штату.

Згідно із Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 справу № 904/4867/22 передано на розгляд судді Камші Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2026 було постановлено про таке:

- прийнято справу № 904/5941/25 до провадження в межах справи № 904/4867/22 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро";

- вирішено здійснювати розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 09.02.2026 о 10:40 год.;

- запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу, докази такого направлення надати суду.

05.02.2026 до суду від третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" просить суд надати можливість його представнику взяти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.

09.02.2026 до суду від позивача надійшли заяви про розгляд справи без участі ліквідатора, в яких арбітражний керуючий - ліквідатор СТОВ "Акцент-Агро" просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.

09.02.2026 до суду від третьої особи надійшли пояснення у справі, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" просить суд поновити строк на надання даних пояснень та задовольнити позов частково, а саме: та стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Акцент-Агро" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" 310 380,01 грн., з яких: 246 872,00 грн. - основний борг, 49 201,58 грн. - інфляційні збитки, 14 306,43 грн. - 3 % річних, а також 3 724,56 грн. - судових витрат зі сплати судового збору.

В обґрунтування клопотання поновлення строку на подання даних пояснень, товариство посилається на відсутність відзиву на позовну заяву, а також на складну ситуацію із постачанням електрики у м. Києві. Аргументуючи ж власну правову позицію ТОВ "Суффле Агро Україна" зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2023 у справі № 904/4867/22 (904/3533/23) позовна заява ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсним договорів була задоволена повністю, крім іншого, договір поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021 було визнано недійсним. Відповідно до картки документу у підсистемі Електронний Суд вказане рішення набуло законної сили - 21.11.2023. Також, матеріалами позову та вказаним судовим рішенням підтверджується, що на підставі недійсного договору позивач здійснив оплату відповідачу в сумі 246 872,00 грн., тому оскільки правові наслідки недійсності правочину встановлені у статті 216 ЦК України і вони передбачають реституцію, то позовні вимоги в частині повернення 246 872,00 грн. підтримуються третьою особою повністю.

Разом з тим, ТОВ "Суффле Агро Україна" зауважує, що оскільки позовна заява не містить обставин, що характеризують суб`єктивну складову діяльності відповідача, третя особа підтримує позов частково, а саме: в частині нарахування індексу інфляції та 3% річних не з моменту отримання грошових коштів, а з моменту набуття законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2023 у справі № 904/4867/22 (904/3533/23) - з 21.11.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2026 було постановлено про таке:

- судом було відзначено, що судове засідання, яке було призначено ухвалою суду від 20.01.2026 на 09.02.2026 о 10:40 год. не відбулося у зв`язку з відсутністю електроенергії, що спричинено екстреними та/або плановими її відключеннями, що унеможливило проведення судових засідань, підписання документів тощо;

- судове засідання було призначено на 05.03.2026 о 10:20 год.

27.02.2026 до суду від третьої особи надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" просить суд надати можливість його представнику взяти участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.

У судове засідання 05.03.2026 з`явився представник третьої особи, представники позивача та відповідача у вказане засідання не з`явились, при цьому про дату час та місце судового засідання позивач та відповідач повідомлені належним чином, оскільки згідно з довідками Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа встановлено, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" (позивач) та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Акцент-Агро" (відповідач) отримали ухвалу суду від 09.02.2026- 09.02.2026.

Відповідач причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, при цьому згідно з довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа встановлено, що 20.01.2026 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Акцент-Агро" отримало ухвалу суду від 20.01.2026, якою прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи про банкрутство, відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

У судовому засіданні 05.03.2026 представник третьої особи підтримав позовні вимоги частково та просив їх задовольнити в обсязі, який обґрунтовано у поданих до суду поясненнях у справі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач відзив на позовну заяву до суду не надавав, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

У порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому 05.03.2026 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" (далі - СТОВ "Акцент-Агро").

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2024 СТОВ "Акцент-Агро" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Плесюка Олексія Степановича.

Ініціюючим кредитором банкрута є Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Опт". Також, кредитором банкрута є Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна".

Крім того, в якості конкурсного кредитора позивача (боржника у справі про банкрутство) заявилося СТОВ "Агрофірма "Акцент-Агро" із заявою від 16.02.2023, в якій свої кредиторські вимоги СТОВ "Агрофірма "Акцент-Агро" мотивувало, крім іншого, тим, що частина вимог до позивача виникла на підставі договору поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021, який був укладений між позивачем та відповідачем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2023 у справі №904/4867/22 (904/3533/23) позовні вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" про визнання недійсними договорів були задоволені повністю, зокрема, договір поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021 було визнано недійсним як такий, що є фраудаторними, оскільки із заінтересованою особою відносно боржника у справі про банкрутство із наміром не їх реального виконання, а виведення грошових коштів банкрута та створення фіктивної кредиторської заборгованості у справі про банкрутство.

При цьому судом, крім іншого, встановлені наступні обставини:

"Між СТОВ "Агрофірма "Акцент-Агро" та СТОВ "Акцент-Агро" був укладений договір поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021, відповідно до умов якого та Специфікації 1 до договору, СТОВ "Агрофірма "Акцент-Агро" зобов`язалося поставити СТОВ "Акцент-Агро" 28,25 тонн соняшнику власного виробництва врожаю 2021 року.

Пунктом 3.1. договору передбачені вимоги до якості соняшнику: вологість - 8%, сміття - 2 %.

Відповідно до пункту 4 Специфікації № 1 до договору розрахунок за поставлений товар за Специфікацією здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у наступному порядку: оплата 100% від вартості вивантаженого товару, на підставі реєстру товарно-транспортних накладних на прийняте зерно і насіння з визначенням якості кожної окремої партії.

Відповідно до пункту 5 Специфікації № 1 до договору, товар поставляється на умовах: зі складу продавця, за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Маломихайлівка, у відповідності до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс", виданих Міжнародною торговою палатою, в редакції 2010 року, автотранспортом покупця".

Позивач зазначає, що на виконання умов договору, як підтверджується заявою відповідача від 16.02.2023 із кредиторськими вимогами до позивача та матеріалами справи, позивач здійснив перерахування коштів відповідачу на загальну суму 246 872,00 грн. з однаковим призначенням платежів: "за соняшник згідно договору 01/12-2021 від 1.12.2021р. у т.ч. ПДВ". Тобто, оплати коштів були здійснені за недійсним договором. Оплата коштів підтверджується платіжними інструкціями: № 778 від 30.03.2022 на суму 3 350,00 грн., №761 від 22.03.2022 на суму 3 100,00 грн. та № 759 від 18.03.2022 на суму 240 422,00 грн.

Позивач направив відповідачу вимогу про погашення заборгованості від 21.05.2025, в якій вимагав у відповідача погасити, крім іншого, заборгованість, що виникла на підставі недійсного договору, однак вимога була залишена відповідачем без задоволення.

Таким чином, відповідач відмовився повертати кошти на підставі недійсного договору, що і є причиною звернення позивача з позовом до суду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2023 у справі №904/4867/22 (904/3533/23) позовні вимоги задоволені та серед іншого, визнано недійсним договір поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021, укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Акцент-Агро".

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання договору поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021 позивач здійснив перерахування коштів відповідачу на загальну суму 246 872,00 грн. з однаковим призначенням платежів: "за соняшник згідно договору 01/12-2021 від 1.12.2021р. у т.ч. ПДВ", що підтверджується платіжними інструкціями: № 778 від 30.03.2022 на суму 3 350,00 грн., №761 від 22.03.2022 на суму 3 100,00 грн. та № 759 від 18.03.2022 на суму 240 422,00 грн. (а.с.17-18), а також банківськими виписками(а.с.32-33).

При цьому судом враховано, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Даний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.09.2021 у справі № 907/762/16, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Так, предметом розгляду даної справи є стягнення в порядку реституції грошових коштів, сплачених Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Акцент-Агро" за договором поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021.

Як зазначено судом вище, до матеріалів даної справи долучені копії відповідних платіжних доручень, що підтверджують факт перерахування Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Акцент-Агро" за договором поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021. грошових коштів у сумі 246 872,00 грн.

У пункті 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність належними доказами факту сплати на рахунок Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Акцент-Агро" грошових коштів у розмірі 246 872,00 грн.

Враховуючи викладене, оскільки правові підстави для утримання Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Акцент-Агро" суми грошових коштів у розмірі 246 872,00 грн. відпали внаслідок визнання в судовому порядку договору поставки № 01/12-2021 від 01.12.2021 недійсним, вказана сума підлягає стягненню на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро".

Також, з огляду на те, що відповідач не повернув кошти, отримані ним за недійсним правочином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 116 827,59 грн. та 3% річних у розмірі 26 256,35 грн.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Як слідує з висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 344/2483/18 та від 12 квітня 2023 року у справі № 461/4066/21, зобов`язання повернути майно, отримане за недійснім оспорюваним правочином, виникає в особи з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання такого правочину недійсним. Враховуючи презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), можна зробити висновок, що особа отримала майно на підставі укладеного правочину, але ця підстава згодом відпала з визнанням судом цього правочину недійсним.

Дослідивши додані позивачем до позовної заяви розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом були виявлені помилки у періоді їх нарахування, у зв`язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: інфляційні втрати в сумі 49 201,58 грн. за період з грудня 2023 року по вересень 2025 року та 3% річних в сумі 14 306,43 грн. за період з 22.11.2023 по 15.10.2025.

Суд відзначає, що відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджені належними доказами, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина витрат по сплаті судового збору в сумі 3 724,56 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Акцент-Агро" (52342, Дніпропетровська область, Кам`янський район, с. Маломихайлівка, вул. Незалежності, буд. 1А; ідентифікаційній номер 44079897) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Агро" (52342, Дніпропетровська область, Кам`янський район, с. Маломихайлівка (з), вул. Незалежності, будинок 1а; ідентифікаційний код 33075664) 246 872,00 грн. - безпідставно набутих коштів, 49 201,58 грн. - інфляційних втрат, 14 306,43 грн. - 3% річних та 3 724,56 грн. - судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили через 20 днів після підписання повного тексту і в цей же строк може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду у встановленому порядку.

Повне рішення складено - 09.03.2026.

Суддя Н.М. Камша