ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1328/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

№907/1328/25

за позовом Мукачівської окружної прокуратури

в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка»

про стягнення 756 737,97 грн

Суддя Ремецькі О.Ф.

За участю представників: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Прокурор до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача в якому просить стягнути суму 756 737,97 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0035, без укладеного договору оренди землі.

Ухвалою суду від 03.12.2025 р. позовну заяву залишено без руху.

05.12.2025 р. від прокурора до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.12.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

30.12.2025 до суду подано клопотання про зупинення провадження. В даному клопотанні, заявник просить зупинити провадження по справі №907/1328/25 на підставі ст. 227 ГПК України. Дана заява обґрунтована тим, що колишній директор ТОВ "Берізка" - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть. Зауважує, що ОСОБА_2 був співзасновником ТОВ "Берізка" та володів 10% розміру статутного капіталу ТОВ "Берізка". Іншими 90% володів ОСОБА_3 . Означене підтверджується копією редакції статуту товариства від 2004 року.

Ухвалою суду від 20.01.2026 р. клопотання ОСОБА_4 (вх. №02.3.1-02/11295/25 від 30.12.2025) про зупинення провадження у справі - повернуто заявнику без розгляду.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція прокурора

ТОВ «Берізка» на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2004 серія ВВМ №496260, ВВМ №496261, що посвідчений приватним нотаріусом Матіко Ю.А. реєстр за №5058, набуло право приватної власності на нерухоме майно, а саме деревообробний цех, що розташований за адресою вул. Гагаріна, 1А, с. Негрово, Мукачівського району (раніше Іршавського району) Закарпатської області.

Згідно витягу про земельну ділянку із Державного земельного кадастру встановлено, що за вищевказаною адресою розташована земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0035 площею 1,28 га та цільовим призначенням 11.02 землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Датою державної реєстрації земельної ділянки є 18.02.2015. Відомості про дану обставину внесено до ДЗК Управлінням Держземагентства в Іршавському районі на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 16.12.2013 розробленого ТзОВ "Меридіан-ІР". Земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Зауважує, що ТОВ «Берізка» використовувало вищезгадану земельну ділянку впродовж часу з 05.11.2004 по теперішній час. За вказаний період територіальна громада Мукачівської ОТГ недоотримала коштів на суму 756 737,97 грн.

Позиція позивача

Позивач - Мукачівська міська рада, письмово викладеної позиції по суті спору не подав.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Берізка» (далі Відповідач) на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2004 серія ВВМ №496260, ВВМ №496261, що посвідчений приватним нотаріусом Матіко Ю.А. реєстр за №5058, набуло право приватної власності на нерухоме майно, а саме деревообробний цех, що розташований за адресою вул. Гагаріна, 1А, с. Негрово, Мукачівського району (раніше Іршавського району) Закарпатської області.

Земельна ділянка за адресою вул. Гагаріна, 1А, с. Негрово, Мукачівського району Закарпатської області взагалі не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно витягу про земельну ділянку із Державного земельного кадастру встановлено, що за вищевказаною адресою розташована земельна ділянка за кадастровим номером :03:001:0035 площею 1,28 га та цільовим призначенням 11.02 землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Датою державної реєстрації земельної ділянки є 18.02.2015. Відомості про дану обставину внесено до ДЗК Управлінням Держземагентства в Іршавському районі на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 16.12.2013 розробленого ТзОВ "Меридіан-ІР".

Прокурор стверджує, що ТОВ «Берізка» з 05.11.2004, тобто з часу придбання у приватну власність нерухомого майна, по теперішній час використовує для здійснення підприємницької діяльності дану земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0035, без укладеного договору оренди землі та відповідно без сплати орендної плати за землю.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Щодо представництва прокурора

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII Про прокуратуру, який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави та відповідачем, не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу в протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокуратурою до подання позову здійснено попередні листування із Мукачівською міською радою, проте міською радою не було вжито відповідних заходів представницького характеру, які могли б дати змогу ефективно захистити порушені права територіальної громади. Мукачівська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права власності.

Водночас, Позивачем не вжито заходів до усунення порушень указаних інтересів держави, зокрема, не пред`явлено до суду позову про стягнення із Відповідачів грошових коштів до місцевого бюджету.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Суд установив, що предметом спору в цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача коштів за використання земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, у зв`язку із відсутністю договору оренди, внаслідок чого позивач не отримав дохід у вигляді орендної плати. Позов заявлено на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Положеннями статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Вказані норми Податкового кодексу України кореспондуються з нормами статті 96 Земельного Кодексу України, відповідно до якої землекористувачі, зокрема, зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

За змістом визначення, наведеного у частині першій статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до положень статті 791 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є власником нерухомого майна, а саме деревообробного цеху, що розташований за адресою вул. Гагаріна, 1А, с. Негрово, Мукачівського району (раніше Іршавського району) Закарпатської області, яке розташоване на земельній ділянці за кадастровим номером :03:001:0035 площею 1,28 га та цільовим призначенням 11.02 землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади Мукачівської міської ради.

За змістом частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачам, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку із користуванням відповідачем нежитловими приміщеннями, презюмується його спільне користування усією спірною земельною ділянкою, якщо іншого не доведено (близькі за змістом висновки Верховного Суду містяться у постанові від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19).

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у справі № 922/2060/20 вказав, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.

ТОВ «Берізка» не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0035, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як користувача вже сформованої земельної ділянки, є орендна плата.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (частина перша статті 123 Земельного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення ТОВ «Берізка» права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0035 площею 1,28 га, зокрема, укладення відповідного договору оренди з позивачем та державної реєстрації такого права, а отже відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Тобто нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Земельним законодавством та Податковим кодексом України не обмежується можливість подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, які містять інформацію щодо предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, а також у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 904/4933/15.

згідно із наданою інформацією ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, у відповідності до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с. Негрово Іршавського району Закарпатської області, затвердженої рішенням 19 сесії 4 скликання Негрівської сільської ради від 07.02.2014 №222 «Про затвердження технічної документації по грошовій оцінці земель населеного пункту с. Негрово, Негрівської сільської ради», нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0035 станом на 2017 2021 роки становила 121,18 грн., станом на 01.01.2022 133,30 грн., 01.01.2023 153,30 грн., 01.01.2024 161,12 грн.

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровими номерами становить :03:001:0035 станом на 2025 рік становить 8416230,99 грн.

Крім того, рішенням 10 сесії 8 скликання Мукачівської міської ради №414 від 25.06.2021 встановлено ставку орендної плати у розмір 6% за користування земельними ділянками за цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Вищевказане рішення діяло до 2025 року.

В подальшому, рішенням 49 сесії 8 скликання Мукачівської міської ради №1794 від 04.07.2024 встановлено ставку орендної плати у розмір 3% для земель вищезазначеної категорії, яке є чинним на даний час.

Відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

За доводами прокурора ТОВ «Берізка» використовувало земельну ділянку впродовж часу з 05.11.2004 по теперішній час. За вказаний період територіальна громада Мукачівської ОТГ недоотримала коштів на суму 756737,97 грн., що з урахуванням строків позовної давності підтверджується розрахунком: за період з 02.04.2017 по 31.12.2017 сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 35287,98 грн. де, 12800 кв.м. х 121,18 грн. х 3% /12 місяців /30 днів х 273 дні = 35287,98 грн. за 2018 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 46533,12 грн. де, 12800 кв.м. х 121,18 грн. х 3% = 46533,12 грн. за 2019 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 46533,12 грн. де, 12800 кв.м. х 121,18 грн. х 3% = 46533,12 грн. за 2020 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 46533,12 грн. де, 12800 кв.м. х 121,18 грн. х 3% = 46533,12 грн. за 2021 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 46533,12 грн. де, 12800 кв.м. х 121,18 грн. х 3% = 46533,12 грн. за 2022 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 102374,4 грн. де, 12800 кв.м. х 133,3 грн. х 6% = 102374,4 грн. за 2023 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 117734,4 грн. де, 12800 кв.м. х 153,3 грн. х 6% = 102374,4 грн. за 2024 рік сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 123740,16 грн. де, 12800 кв.м. х 161,12 грн. х 6% = 123740,16 грн. за період з 01.01.2025 по 01.10.2025 сума коштів, які повинні бути перераховані на користь міської ради становить 35287,98 грн. де, 8416230,99 грн. х 3% /12 місяців /30 днів х 56 дні = 35287,98 грн.

Перевіривши розрахунки прокурора, суд установив, що вони виконані арифметично правильно. При цьому відповідач не довів, а матеріали справи не містять доказів необґрунтованості здійснених позивачем розрахунків стягуваної суми грошових коштів.

З огляду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Берізка» користувалося земельною ділянкою площею :03:001:0035 площею 1,28 га, без оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відтак, без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки територіальної громади міста Мукачево, товариство фактично зберегло в себе кошти у загальному розмірі 756 737,97 грн, які мало сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України зобов`язане повернути ці кошти власнику земельної ділянки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

ВИСНОВКИ СУДУ

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Мукачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Берізка» про стягнення 756 737,97 грн підлягають задоволенню повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Закарпатської області

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРІЗКА» (90114, Закарпатська обл., Іршавський р-н, село Негрово, вулиця Миру, будинок 51, ) на користь Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, пл.Духновича, 2, ) суму 756 737,97 грн (сімсот п`ятдесят шість тисяч сімсот тридцять сім гривень 97 коп.) безпідставно збережених коштів, а також суму 9 080,86 грн (дев`ять тисяч вісімдесят гривень 86 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.03.2026.

Суддя О.Ф. Ремецькі