ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/6512/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю. А.,

представників учасників справи:

позивача - Слабенко Л. М.,

відповідача - Бондаренко О. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Ковтуна С. А.

від 17.07.2025 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Сибіга О.М. - головуючий, Гончаров С.А., Тищенко О.В.

від 20.11.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 1 763 514,50 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 1 763 514,50 грн, з них: основний борг - 1 299 714,90 грн, 3% річних - 72 545,34 грн; інфляційні втрати - 391 254,26 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0205-09021 від 27.06.2019.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

27.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", як постачальник послуг, та Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", як замовник, уклали договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел № 0205-09021 (далі - договір), відповідно до умов якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга), а замовник сплачує постачальнику вартість наданих послуг.

Згідно із пунктом 2.1 договору вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно з урахуванням вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП/Регулятор) від 26 квітня 2019 року N 641 (далі - Порядок), у розрахунковому періоді.

Пунктом 3.3 договору визначено, що замовник зобов`язаний у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуги, погодженої замовником та затвердженою Регулятором.

Відповідно до пункту 15.4 Порядку оператор систем передачі (далі - ОСП) здійснює 100 % оплату постачальнику універсальних послуг (далі - ПУП) вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.

У період з травня по серпень 2024 року позивач надав відповідачеві послуги.

Розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", затверджено: у травні 2024 року - постановою НКРЕКП від 26.06.2024 № 1210; у червні 2024 року - постановою НКРЕКП від 31.07.2024 № 1409; у липні 2024 року - постановою НКРЕКП від 03.09.2024 № 1573; у серпні 2022 року - постановою НКРЕКП від 01.10.2024 № 1702.

3. Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 у справі № 910/6512/25 позов задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" 1 299 714,90 грн боргу, 72 545,34 грн 3% річних, 391 254,26 грн інфляційних втрат та 21 162,17 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- факт наявності боргу у відповідача перед позивачем на суму 1 299 714,90 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований;

- за розрахунком позивача, перевіреним судом, з відповідача підлягає стягненню 72 545,34 грн 3% річних та 391 254,26 грн інфляційних втрат нарахованих за період з 02.07.2024 по 05.05.2025.

Постановою від 20.11.2025 Північний апеляційний господарський суд змінив рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 у справі № 910/6512/25 в мотивувальній та резолютивній частинах щодо присуджених до стягнення сум. Виклав резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ідентифікаційний код 00100227, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (ідентифікаційний код 41916045, адреса: 04050, м. Київ, вул. Іллєнка Юрія, 31) 1 299 714,90 грн. (один мільйон двісті дев`яносто дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять гривень 90 копійок) боргу, 68 225,90 грн. (шістдесят вісім тисяч двісті двадцять п`ять гривень 90 копійок) 3% річних, 368 355,79 грн. (триста шістдесят вісім тисяч триста п`ятдесят п`ять гривень 79 копійок) та 20 835,56 грн. (двадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень 56 копійок) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.".

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

- оскільки відповідач порушив умови договору № 0205-09021 від 27.06.2019 та не здійснив оплату наданих послуг у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 299 714,90 грн;

- перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку, що правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 368 355,79 грн та 3% річних у розмірі 68 225,90 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 22 898,47 грн та 3% річних у розмірі 4319,44 грн позивачу належить відмовити. Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 391 254,26 грн та 3% річних у розмірі 72 545,34 грн підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 368 355,79 грн та 3% річних у розмірі 68 225,90 грн.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 у справі № 910/6512/25; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відмовити у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду у справі № 910/6512/25 визначено наявність виключних випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме:

- суд апеляційної інстанції застосував частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, та у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 920/653/19, від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, у подібних правовідносинах;

- відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 1 статті 614, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України з урахуванням пріоритетності норми спеціального закону - абзацу 1 частини 8 статті 33, частини 7 статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", якими передбачено, що умови виконання спеціальних обов`язків (у даному випадку відповідач виконував спеціальні обов`язки) мають забезпечувати покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку (в даному випадку відповідача) на виконання таких обов`язків, а відтак відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань, що, в свою чергу, виключає відповідальність, передбачену статтями 614, 625 Цивільного кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

5. Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Предметом позову у справі, що розглядається, є стягнення боргу, інфляційних втрат та 3 % процентів річних у зв`язку з неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" зобов`язань за договором.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а відповідно до пункту 1 частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього ж Кодексу).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами склалися договірні правовідносини, пов`язані з наданням послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. У період з травня по серпень 2024 року позивач надав відповідачу обумовлені цим договором послуги, вартість яких останній повністю не оплатив.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Оскільки відповідачем не виконано зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати за надані послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що наведене є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Водночас, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем арифметично неправильно здійснено розрахунок як інфляційних втрат так і 3% річних, та зазначив, що правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 368 355,79 грн та 3% річних у розмірі 68 225,90 грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 22 898,47 грн та 3% річних у розмірі 4 319,44 грн позивачу належить відмовити.

Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19, про те, що сплата 3% від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором, тому застосували положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин. Тобто, ухвалені судами попередніх інстанцій рішення не суперечать зазначеним висновкам, а навпаки повністю з ними узгоджуються.

Крім того, скаржник у касаційній скарзі зазначив, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, щодо можливості зменшення сум нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Так, у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку. Адже законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних. При вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

Натомість, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 конкретизовано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України), та зазначено, що 3 % річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання, і він не підлягає зменшенню судом, а компенсація кредитору інфляційних втрат є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг, вони не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, а входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу, а тому також не можуть бути зменшені.

Суди під час вирішення спорів мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанови від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, від 10.11.2021 у справі №825/997/17, від 08.08.2023 у справі №910/8115/19 (910/13492/21), від 04.10.2023 у справі №906/1026/22).

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, заявлений до стягнення у даній справі № 910/6512/25 розмір процентів річних становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних, передбачений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Тому, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, заявлені позивачем до стягнення як 3% річних так і інфляційні втрати не підлягали зменшенню судом.

З огляду на викладене, Суд відхиляє аргументи скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, щодо можливості зменшення сум нарахованих відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Стосовно доводів скаржника про необхідність формування висновку щодо застосування частини 1 статті 614, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України з урахуванням пріоритетності норм абзацу 1 частини 8 статті 33, частини 7 статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії", Суд зазначає наступне.

Аргументи Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" щодо необхідності формування висновку щодо застосування зазначених норм зводяться до того, що на його думку відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків виключає наявність вини цього учасника ринку електричної енергії у простроченні виконання грошових зобов`язань і можливість притягнення його до відповідальності, передбаченої статтями 614, 625 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, ані умови договору, ані положення Порядку та наведені постанови Регулятора про затвердження розміру вартості послуг у спірні періоди, на які послалися суди, не ставлять у залежність своєчасність здійснення замовником оплати за отримані послуги від включення відповідних витрат до структури тарифу на передачу електричної енергії зі сторони Регулятора. Адже відповідач зобов`язаний своєчасно здійснювати розрахунки з позивачем, а відсутність належного обсягу витрат на оплату послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел у структурі тарифу на послуги з передачі електричної енергії, на що посилається скаржник, не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань за названим договором.

Положення статті 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості звільнення боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, якщо він не має необхідних коштів.

Верховний Суд неодноразово виснував, що у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів, адже це не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання (стаття 607 Цивільного кодексу України) або відсутністю вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17).

Отже, відсутність вини Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у простроченні виконання грошового зобов`язання (стаття 614 Цивільного кодексу України) не впливає на обсяг його обов`язків як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, та не вважається випадком відсутність у нього необхідних коштів.

З огляду на встановлені судами обставини про те, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" порушило строки оплати послуг зі збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надавалися позивачем, тоді як відсутність належного забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат учасника ринку на виконання спеціальних обов`язків не є підставою для звільнення його від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який правильно застосував норми матеріального права, на які посилається скаржник.

Отже, доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції не положень частини 1 статті 614, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України з урахуванням пріоритетності норм абзацу 1 частини 8 статті 33, частини 7 статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" не знайшли своє підтвердження.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для її скасування.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2025 у справі № 910/6512/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова