ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2026 р. Справа№ 925/629/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Ніконенко Є.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.02.2026:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону

на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025

у справі №925/629/25 (суддя - Кучеренко О.І.)

за позовом Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп"

про визнання недійсним пунктів договору та стягнення 77905,95 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони (надалі також - прокурор, скаржник) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (надалі також - позивач) звернулася до Господарського суду Черкаської області із позовом до Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" (надалі також - відповідач), у якому просить суд визнати недійсними пункти 1.1 та 3.1 договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання для державних потреб хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України), який укладений між Міністерством оборони України та приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп", у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість, а також стягнути з приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" на користь Міністерства оборони України 77905,95 грн, з яких: 64675,00 грн - безпідставно сплачені кошти у виді ПДВ, 10535,86 грн - інфляційні втрати та 2695,09 грн - 3% річних. У позовній заяві прокурор також просить суд стягнути з відповідача на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6056,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №178 до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки або (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту ЗСУ для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави за договорами, які укладені Міністерством Оборони України, оподатковуються за нульовою ставкою ПДВ. Сторони за договором у пунктах 1.1 та 3.1 безпідставно включили до ціни товару - хімічної рідини Adblue (відновник оксиду азоту AUS 32), податок на додану вартість у сумі 65000,00 грн, чим порушено вимоги підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195 статті 195 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022, і як наслідок в умовах воєнного стану завищили вартість товарів. Оскільки відповідач отримав від позивача суму ПДВ, попри те, що товари за договором №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України) звільнені від оподаткування, наявні правові підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 64675,00 грн, оскільки неповернення відповідачем зазначеної суми, перерахованої поза межами договірних платежів, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, яка передбачена законом. На ці грошові кошти, прокурором також було нараховано 10535,86 грн - інфляційні втрати та 2695,09 грн - 3% річних.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025 у справі №925/629/25 позов задоволено частково. Визнано недійсними пункти 1.1 та 3.1 договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (рідина adblue) (за кошти Державного бюджету України), укладеного між Міністерством оборони України () та Приватним підприємством "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" (), у частині включення до договірної ціни податку на додану вартість у розмірі 20%. Стягнуто з приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" на користь Міністерства оборони України 64675,00 грн безпідставно сплачених коштів у виді ПДВ. Стягнуто з приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону 5 541,75 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що при укладенні договору постачання його сторонами не враховано положення Податкового Кодексу України у частині визначення розміру податку на додану вартість та висновок суду про недійсність частини договору, яким передбачено розмір ПДВ у 20%, тому з огляду на положення статті 1212 Цивільного Кодексу суд вважає, що підстава для сплати замовником виконавцю договору суми ПДВ є такою, що відпала. Тобто, враховуючи, що відповідач отримав від позивача суму ПДВ попри те, що відповідний товар підлягав оподаткуванню за нульовою ставкою, має наслідком збагачення відповідача за рахунок позивача поза підставою, яка передбачена договором.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції вказав, що обов`язок повернути майно (суму ПДВ за договором) виникає у відповідача з моменту визнання судом цього правочину недійсним у відповідній частині.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025 у справі №925/629/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" на користь Міністерства оборони України 10 535,86 грн - інфляційних втрат та 2 695,09 грн - 3% річних, прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати відшкодувати на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (01014, м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, , рахунок UА0082966, МФО 820172 в ДКСУ) за рахунок відповідача. Про дату, час і місце розгляду справи прошу поінформувати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактично судом першої інстанції проігноровано посилання позивача на норми матеріального права, висновки щодо застосування яких викладені у відповідних правових позиціях Верховного Суду, а також не наведено належних обґрунтувань щодо відхилення відповідних доводів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №925/629/25, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 вирішено здійснювати розгляд справи за апеляційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025 у справі №925/629/25 за правилами загального позовного провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025 у справі №925/629/25. Повідомлено учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 19.02.2026.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Представник позивача та прокурор з`явилися в судове засідання 19.02.2026 та надали свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання 19.02.2026 не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, за результатами проведення процедури закупівлі UA-2023-10-18-006248-а, 21.11.2023 між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним підприємством науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" (постачальник) було укладено договір про постачання для державних потреб чистої хімічної речовини та різноманітної хімічної продукції (24900000-3) (Рідина AdBlue) (за кошти Державного бюджету України) №286/1/23/77 (далі - договір). За умовами цього договору постачальник зобов`язується постачати у 2023 році чисту хімічну речовину та різноманітну хімічну продукцію (24900000-3) (Рідина AdBlue), Лот 1. Чиста хімічна речовина та різноманітна хімічна продукцію (24900000-3) (Рідина AdBlue), а саме відновник оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) (далі - товар) для потреб Міністерства оборони України згідно з Специфікацією, а замовник забезпечити приймання товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з наведеною Специфікацією: відновник оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) (61 015 6750) у кількості 20,0 тонн на загальну суму 390 000,00 грн, з яких 65 000,00 грн ПДВ. Строк поставки до 30.11.2023 (пункт 1.1 договору).

Одержувачами товару є військові частини згідно з рознарядкою Міністерства оборони України (додаток 13.2 до договору) (пункт 2.2 договору).

Ціна договору становить: без ПДВ 325 000,00 грн, крім того ПДВ 65 000,00 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 390 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати (пункт 3.1 договору).

Розрахунок за фактично поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року (пункт 4.1 договору).

Постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання товару комплект наступних документів: рахунок-фактуру на відвантажений товар, який підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника; акт приймання-передачі (додаток №22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440); видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана постачальником та одержувачем замовника із зазначенням одержувачами замовника фактичної дати надходження товару; акт прийому-передачі товару (додаток 13.3 договору); повідомлення-підтвердження (додаток 13.4 договору), оформлене одержувачами замовника, у відповідності до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізовано оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 31.12.2016 №757 (пункт 4.2 договору).

Постачальником товар постачається на умовах DDP до складу замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує його збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами (пункт 5.1 договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, а у частині проведення розрахунків до повного їх завершення (пункт 10.1 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками замовника та постачальника та скріплений їх печатками.

Згідно з додатком 13.2 "Рознарядка на постачання Приватним підприємством науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" відновника оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) отримувачем 5,00 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) є військова частина НОМЕР_1 , 10,00 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) - військова частина НОМЕР_2 , 5,00 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) - військова частина НОМЕР_3 .

На виконання умов договору відповідач у період з 12.12.2023 до 20.12.2023 поставив військовим частинам 19,9 тонн відновнику оксиду азоту AUS 32 (AdBlue) на загальну суму 388 050,00 грн, у тому числі 64675,00 грн ПДВ, що підтверджено актами прийому-передачі товару №1267 від 12.12.2023, №1268 від 12.12.2023, №1328 від 20.12.2023; видатковими накладними №РН-0000485 від 23.11.2023, №РН-0000487 від 28.11.2023, №РН-0000481 від 27.11.2023; актами приймання-передачі №325, №558, №102 та повідомленнями-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, які закуплені Міністерством оборони України в централізованому порядку від 30.11.2023, від 01.12.2023, від 04.12.2023

Відповідач виставив позивачу рахунки-фактури: №СФ-0000484 на суму 97500,00 грн, №СФ-0000488 від 28.11.2023 на суму 193 050,00 грн, №СФ-0000480 від 27.11.2023 на суму 97500,00 грн, які були оплачені Міністерством оборони України, що підтверджено платіжною інструкцією №286/1/593 на суму 97500,00 грн, у тому числі 16250,00 грн ПДВ та платіжною інструкцією №286/1/563 на суму 290550,00 грн, у тому числі 48425,00 грн ПДВ.

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального округу надіслала на адресу Міністерства оборони України лист №15-178вих-25 від 15.04.2025, у якому з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, просила надати відповідну інформацію та повідомити чи вживалися оборонним відомством заходи претензійного характеру відносно суб`єктів господарювання, з якими укладено договір про повернення суми сплаченого ПДВ.

У відповідь на цей лист Головне управління військової юстиції Міністерства оборони України надіслало лист №220/74/ВихЗПІ/84 від 25.04.2025, у якому зазначило, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних сил України обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою виключно з метою виконання мобілізаційних завдань, а Департаментом такі договори укладались не з метою їх виконання. Крім того, податок на додану вартість завжди спрямовується до державного бюджету, не є прибутком постачальника і сплата Міноборони ПДВ, який у подальшому справляється до державного бюджету України, не може свідчити про порушення інтересів держави (а.с.79).

Листом №62-2314вих-25 від 07.05.2025 Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони центрального регіону повідомила Міністерство оборони України про виявлені порушення та намір звернутися до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, у який також просила повідомити чи вживались заходи щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду із позовом про повернення зайво сплачених коштів (а.с.85).

Головне управління військової юстиції Міністерства оборони України надіслало лист №220/74/ВихЗПІ/97 від 12.05.2025, у якому вказало, що претензійна робота щодо повернення ПДВ та відповідно щодо інших нарахувань інших штрафних санкцій, не проводилась (а.с.86).

Листом №62-2758вих-25 від 20.05.2025 Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони центрального регіону повідомила Міністерство оборони України про пред`явлення позову до Господарського суду Черкаської області про визнання недійсним договору №286/1/23/77 від 21.11.2023 у частині стягнення сплаченого ПДВ, 3% річних та інфляційних витрат у загальній сумі 77 905,95 грн.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині, яка не є предметом апеляційного оскарження.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається окрім стягнення з відповідача на користь позивача податку на додану вартість у сумі на підставі ст. 1212 ЦК України, прокурор також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 10535,86 грн інфляційних витрат та 2695,09 грн 3% річних. Свою позовну вимогу обґрунтовує тим, що у відповідача відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України виникло зобов`язання із повернення Міністерству Оборони України коштів у сумі 64675,00 грн, з дня наступного, коли сума ПДВ була сплачена позивачем, тому саме з цього моменту це зобов`язання є грошовим. І враховуючи прострочення виконання зобов`язання щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, прокурор вважає, що є підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду України (постанова від 07.02.2024 у справі №910/3831/22), прокурор зазначив, що в аспекті правовідносин, які склалися між Міністерством Оборони України та приватним підприємством «Імекс Хімгрупп», набуття останнім коштів у сумі 64675,00 грн відбулося поза межами договірних відносин, оскільки, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, позаяк не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку, тому, на переконання прокурора, постачальник як одна зі сторін договору набуває відповідні кошти за рахунок покупця не в порядку виконання договірних зобов`язань, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок постачальника понад вартість товару, який було поставлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні відповідних позовних вимог, вказав, що враховуючи те, що позивач у цій справі перерахував відповідачу суму ПДВ у розмірі 64 675,00 грн, на підставі укладеного між сторонами договору, зокрема пунктів 1.1 та 3.1, але господарським судом встановлений факт недійсності цих пунктів, тому обов`язок з повернення цих коштів виникає у відповідача з моменту набрання законної сили рішенням, яким було встановлено недійсність частини правочину, а тому на переконання суду у прокурора немає підстав для застосування статті 625 Цивільного Кодексу у частині нарахування 3% річних та інфляційних витрат з моменту сплати спірної суми покупцем.

Проте колегія суддів не погоджується із даними висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Отже, передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, відступивши від висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду від 02.02.2021 у справі №330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 17.08.2021 у справі №913/371/20 та від 27.03.2019 у справі №905/1313/18 виснувала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

Також Велика Палата Верховного Суду не погодилась з висновками, викладеними у наведених постановах суду касаційної інстанції про те, що зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна має бути виконане особою протягом 7 днів з дня направлення / отримання нею вимоги про виконання такого зобов`язання відповідно до ст. 530 ЦК України вказавши слідуюче.

Згідно із ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.

Проте у ст. 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.

Норма ч. 2 ст. 530 ЦК України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі ст. 1212 ЦК України не застосовується.

З урахуванням викладеного, є хибними наведені висновки суду першої інстанції та твердження, позаяк обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача шляхом повернення безпідставно отриманих коштів виник у відповідача на наступний день після їх отримання.

Оскільки з матеріалів справи не вбачається повернення відповідачем безпідставно отриманих грошових коштів, що свідчить про його прострочення, наявні підстави для нарахування в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за період, починаючи з наступного дня після отримання грошових коштів.

Вищевикладені висновки суду апеляційної інстацнії у спірних правовідносинах обґрунтовується сталою судовою практикою Верховного Суду щодо застосування пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України та п. 1 Постанови № 178 у подібних правовідносинах, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23, від 23.05.2024 у справі № 911/1870/23, від 28.05.2024 у справі № 910/12151/23, від 10.09.2024 у справі № 922/4055/23, від 12.09.2024 у справі № 916/2677/23, від 17.09.2024 у справі № 915/1377/23, від 18.09.2024 у справі № 916/3864/23, від 13.11.2024 у справі № 911/23/24, від 13.11.2024 у справі № 910/20125/23, від 22.01.2025 у справі № 908/2672/23, від 11.02.2025 у справі № 910/14481/23, від 20.02.2025 у справі № 910/15474/23, від 27.03.2025 у справі № 914/2947/23.

Як наслідок, рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що прийняте з порушенням ст. 236 ГПК України та з неправильним застосуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Прокурором заявлені до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі - 10 535 (десять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн.) 86 коп. та 3% річних у розмірі - 2695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн.) 09коп..

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд зазначає про те, що він зроблений арифметично та методологічно правильно, а тому ці позовні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.

У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу, що відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної скарги не надано свого контррозрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обгрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню інфляційних втрат у розмірі - 10 535 (десять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн.) 86 коп. та 3% річних у розмірі - 2695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн.) 09коп.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при частковому нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з частковим неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі- 10 535 (десять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн.) 86 коп. та 3% річних у розмірі - 2695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн.) 09коп., з прийняттям в цій частитні нового рішення про задоволення відповідних позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону на рішення Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025 у справі №925/629/25 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 25.08.2025 у справі №925/629/25 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі - 10 535 (десять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн.) 86 коп. та 3% річних у розмірі - 2695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн.) 09коп.

3. У цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" (вулиця Волкова, 36, місто Черкаси, 18016, ідентифікаційний код 36584093) на користь Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, місто Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) інфляційні втрати у розмірі - 10535 (десять тисяч п`ятсот тридцять п`ять грн.) 86 коп. та 3% річних у розмірі - 2695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять грн.) 09коп.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс Хімгрупп" (вулиця Волкова, 36, місто Черкаси, 18016, ідентифікаційний код 36584093) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (вулиця Болбочана Петра, 8, місто Київ, 01014, ідентифікаційний код 38347014) 158 (сто п`ятдесят вісім) грн. за подання позову та 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду Черкаської області.

6. Матеріали справи №925/629/25 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 06.03.2026.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім