ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці

20 лютого 2026 року Справа № 926/2079/25

Господарський суд Чернівецької області у складі головуючого судді Марущака І.В., за участю секретаря судового засідання Терещенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні загального позовного провадження справу

за позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури (58002, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Конституційна, 69, ) в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, Центральна площа,1, )

до фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 113 457,11 грн,

представники:

від позивача Смотр Д.М.;

від відповідача адвокат Бошелюк Ю.М.;

прокурор Кацап-Бацала Ю.М.

І. Стислий виклад позовних вимог.

Керівник Чернівецької окружної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до Господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 113 457,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Опрюк (попереднє прізвище Мельничук) Ніна Юріївна з 06.03.2018 по даний час є власником частини нерухомого майна, а саме 306,5 кв.м., що розміщене на земельній ділянці площею 0,1509 га по АДРЕСА_2 за кадастровим номером :01:002:0015.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці.

Зазначає, що відповідачка, набувши у власність нерухоме майно 06.03.2018 на нежитлові приміщення, набула статусу орендаря по договору оренди землі № 10401 від 01.02.2017, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника - ТДВ «Трембіта». Вказаний договір діяв до 01.02.2022.

Після закінчення Договору орендар, який належно виконував обов`язки, відповідно до умов цього договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк (поновлення договору), проте орендар не скористався вказаним правом.

Отже, з 01.02.2022 по 31.05.2025 вказана земельна ділянка (пропорційно до частини нерухомого майна) використовувалась відповідачкою без правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим позивач недоотримав кошти від орендної плати за землю у сумі позову, які підлягають стягненню з відповідача відповідно до статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, однак подав до суду заяву про закриття провадження у справі № 926/2079/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства), обґрунтовану тим, що право власності на нерухоме майно (нежитлове приміщення), розташоване на спірній земельній ділянці, зареєстроване за відповідачем як фізичною особою, а не як фізичною особою підприємцем. Матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують факт використання спірної земельної ділянки саме для здійснення підприємницької діяльності. Саме лише посилання в позовній заяві на реєстрацію Опрюк Н.Ю. як підприємця, а також на цільове призначення земельної ділянки, не може вважатися достатньою підставою для висновку про наявність комерційної мети використання ділянки та підприємницького характеру спірних правовідносин. Відтак вважає, що спір не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності та не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Зазначає, що у липні 2022 року Чернівецька міська рада звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Опрюк (попереднє прізвище Мельничук Н.Ю.) та до двох інших власників нерухомого майна про стягнення з кожного з них безпідставно збережених коштів з орендної плати за використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 0,1509 га з кадастровим номером :01:002:0015 у період з 19.07.2019 по 08.08.2019.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2022 у вказаній справі № 727/5763/22 позов Чернівецької міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів з орендної плати задоволено частково. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2022 в частині стягнення з Мельничук В.В. та Мельничук (зараз Опрюк) Н.Ю. на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережених коштів з орендної плати, скасовано. В задоволенні позову відмовлено.

Чернівецький апеляційний суд встановив, що вказані вище особи, набувши у власність нерухоме майно на нежитлові приміщення, набули статусу орендарів по договору оренди землі № 10401 від 01.02.2017, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника - ТДВ «Трембіта». Рішення Чернівецької міської ради 7 скликання № 1411 від 04 вересня 2018 року про припинення договору оренди землі № 10401 від 01 лютого 2017 року не потягло за собою наслідків у вигляді припинення або розірвання договору оренди землі, який був укладений між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта», за яким орендарями стали Мельничук В.В. та Мельничук (зараз Опрюк) Н.Ю. Умовами договору не передбачено такої підстави для припинення договору оренди землі, як зміна власників нерухомого майна, яке розміщено на спірній земельній ділянці. Договір не може бути припинений на підставі одноосібного рішення однієї із сторін договору оренди.

Так, постановою Чернівецького апеляційного суду у справі № 727/5763/22 було встановлено наявність договірних відносин між Чернівецькою міською радою та Мельничук (зараз Опрюк) Н.Ю. як фізичною особою. При цьому, як вбачається з відкритих даних з ЄДРПОУ - Опрюк Ніна Юріївна має статус фізичної особи - підприємця ще з 2010 року. А Чернівецька міська рада зверталась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з цивільним спором до Мельничук (зараз Опрюк) Н.Ю. про стягнення безпідставно збережених коштів з орендної плати, коли вона також вже мала статус фізичної особи-підприємця.

Оскільки власником нежитлового приміщення є фізична особа, а не фізична особа - підприємець, позов про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою під цим приміщенням мав би бути звернений до фізичної особи. Та обставина, що ця особа зареєстрована як ФОП, не змінює суб`єктного складу правовідносин, якщо земельна ділянка використовується на підставі права власності на нерухомість, набутого як фізична особа. При цьому, належних доказів, які підтверджують використання земельної ділянки відповідачкою в господарських цілях, позивач не надав, тож відповідачка у спірних правовідносинах виступає як фізична особа, а не як суб`єкт господарювання.

Позивачем подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в яких на спростування доводів відповідача щодо юрисдикції спору зазначає, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нерухомість, яка розміщена на земельній ділянці за адресою: вул. Головна, 34 в м. Чернівці, це нежитлові приміщення, а нерухоме майно, яке безпосередньо належать відповідачці, це кафе-бар (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Відповідно до інформації Департаменту соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради від 15.09.2025 рішенням виконавчого комітету міської ради № 892/26 від 09.11.2021 закладу ресторанного господарства «Соло» по вул. Головній, 34 на підставі заяви ФОП Мельничук Н.Ю. ( ОСОБА_1 ) від 20.09.2021 встановлено цілодобовий режим роботи терміном на один рік. Перед тим, у 2019 році ФОП Опрюк Н.Ю. також брала дозвіл на нічний режим роботи ресторану «Соло». Тобто вказані рішення виконкому підтверджують факт здійснення відповідачкою господарської діяльності в належній їй частині приміщення та на земельній ділянці. Зважаючи на те, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та на території Чернівецької області запроваджено комендантські години, рішення про нічний режим роботи не приймались.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Опрюк Н.Ю. зареєстрована як ФОП з 28.05.2010 по даний час. Видами економічної діяльності останньої є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) 56.10, надання інших допоміжних комерційних послуг 82.99, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна 68.20, тощо.

Згідно даних Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки, на якій розміщене нерухоме майно відповідачки, для обслуговування будівель торгівлі, категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид використання для обслуговування будівель торгівлі.

Таким чином, наявні в справі документи підтверджують факт використання приміщень, що перебувають у власності Опрюк Н.Ю., в господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а отже і земельна ділянка, на якій розміщене нерухоме майно відповідачки, експлуатувалась для забезпечення отримання прибутку.

Не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства доводи відповідача щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку прийняттям Чернівецьким апеляційним судом 01.03.2023 постанови у справі № 727/5763/22, якою встановлено, що Мельничук В.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , набувши у власність нерухоме майно на нежитлові приміщення, набули статусу орендарів по договору оренди землі № 10401 від 01.02.2017, у тому ж обсязі та на умовах, як і в попереднього власника ТДВ «Трембіта».

Вважає, що наявність чи відсутність договірних відносин між Чернівецькою міською радою та Мельничук Н.Ю. (Опрюк Н.Ю.) є висновком суду, а не обставиною справи. Крім того, спір, який виник у справі № 926/1279/25 стосується інших правовідносин, ніж були при розгляді справи № 727/5763/22, оскільки стосуються відносин, що склалися між Чернівецькою міською радою та відповідачем за межами договірних відносин в період з 01.02.2022, у справі ж № 727/5763/22 правовідносини охоплювали період з 19.07.2019 по 08.08.2019 (під час дії договору).

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 вказану позовну заяву передано до провадження судді Марущака І.В.

Ухвалою суду від 27.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у справі, призначив підготовче засідання на 30.07.2025 та встановив відповідачу строк для подання відзиву, а прокурору та позивачу запропонував надати відповідь на відзив.

Ухвалою від 30.07.2025 відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 21.08.2025.

Ухвалою від 21.08.2025 судом продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 03.09.2025.

Ухвалою суду від 03.09.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 18.09.2025, вирішено викликати відповідача в судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

За наслідками підготовчого засідання суд постановив ухвалу від 18.09.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 15.10.2025. Виклик відповідача в судове засідання здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Ухвалою від 15.10.2025 відкладено розгляд справи по суті на 03.11.2025.

03.11.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження у справі № 926/2079/25 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки вказаний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвалою суду від 03.11.2025 відкладено розгляд справи по суті на 28.11.2025.

18.11.2026 Чернівецька обласна прокуратура через систему «Електронний суд» подала заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Судове засідання 28.11.2025 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Марущака І.В., про що учасники справи були сповіщені повідомленням заступника керівника апарату Господарського суду Чернівецької області про неможливість проведення судового засідання.

Ухвалою від 17.12.2025 призначено судове засідання з розгляду справи № 926/2079/25 по суті на 15.01.2026.

В судовому засіданні 15.01.2026 оголошено перерву в розгляді справи по суті до 06.02.2026.

В судовому засіданні 06.02.2026 суд заслухав вступне слово прокурора та представника позивача, які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, натомість представник відповідача проти позову заперечила, просила закрити провадження у справі.

У зв`язку зі спливом часу, відведеного для проведення судового засідання, судом оголошено перерву у розгляді справи по суті до 17.02.2026.

В судовому засіданні 17.02.2026 суд дослідив матеріали справи та оголосив перерву у розгляді справи до 19.02.2026.

Судове засідання, призначене на 19.02.2026, не відбулося у зв`язку з неможливістю налагодження коректної роботи підсистеми відеоконференцзв`яку, про що керівником апарату Господарського суду Чернівецької області, начальником відділу документального та інформаційного забезпечення, секретарем судового засідання складено акт про неможливість проведення судового засідання.

Присутні в засіданні прокурор та представники сторін під розписку були повідомлені про розгляд справи 20.02.2026.

В судовому засіданні 20.02.2026 прокурор та представники сторін виступили з промовами в судових дебатах.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

З`ясувавши обставини, на які прокурор посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд установив таке.

На підставі договору купівлі - продажу будівлі та приміщень від 30.12.2005 Акціонерне товариство відкритого типу «Трембіта» придбало у Департаменту економіки Чернівецької міської ради нежитлову будівлю літ. «А» загальною площею 3060,5 кв. м, яка знаходиться на вул. Головній, 34 в м. Чернівці.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області по справі № 926/1213/13 від 23.12.2013 визнано за Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» (м. Чернівці вул. Комарова, 3, код 00310166) право власності на нежитлові приміщення в будівлі літ. «А» по вул. Головна, 34 (кут вул. І.Франка,3,5) в м. Чернівці загальною площею 1326,20 м2.

25.12.2007 між Чернівецькою міською радою та Акціонерним товариством відкритого типу «Трембіта» укладено договір оренди землі № 4359, за умовами якого орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці, кадастровий номер :01:002:0015, для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та громадського харчування.

Рішенням 18 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 08.12.2016 № 495 затверджено проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надано Товариству з додатковою відповідальністю «Трембіта» за адресою: вул. Головна, 34 в м. Чернівці площею 0,1509 га кадастровий номер :01:002:0015) земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок орендованої земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень. Визнано припиненим договір оренди землі № 4359 від 25.12.2007.

На підставі вказаного рішення 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» укладено договір оренди землі № 10401, відповідно до якого орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі площею 0,1509 га по вул. Головній, 34 в м. Чернівці, кадастровий номер :01:002:0015, строком на п`ять років до 01.02.2022.

06.03.2018 Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» та ОСОБА_2 укладено договір про поділ часток нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 в натурі, згідно якого у власність ТДВ «Трембіта» переходить 91/100 частки нежитлового приміщення площею 3083,6 кв.м, а ОСОБА_2 9/100 частки площею 306,5 кв.м.

06.03.2018 Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» укладено договір купівлі продажу (НМХ 664555, НМХ 664558) за реєстровим номером 671, згідно якого до ОСОБА_4 перейшло право власності на нежитлові приміщення площею 3083,6 кв. м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, станом на 06.03.2018 загальна площа приміщення становила 3390,1 кв.м.

Рішенням 62 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 04.09.2018 № 1411 визнано припиненим договір оренди землі № 10401 від 01.02.2017 у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Рекомендовано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 13.11.2021 до Реєстру внесено відомості про припинення договору оренди № 10401 від 01.02.2017.

25.07.2018 ОСОБА_4 укладено договір дарування, згідно якого 5/1000 нежитлового приміщення площею 15,3 кв. м передано у власність ОСОБА_5 .

30.11.2018 ОСОБА_5 за договором купівлі продажу відчужено 5/1000 нежитлового приміщення ОСОБА_3 .

16.04.2019 ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу, згідно якого 2/100 нежитлового приміщення площею 59 кв м. передано у власність ОСОБА_3 .

25.04.2019 на підставі рішення Державного реєстратора № 46646601 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та загальну площу нежитлового приміщення змінено з 3083,6 кв.м. на 3089,2 кв.м. відповідно до довідки Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації від 25.04.2019 № 1084, у зв`язку з внутрішнім переплануванням проведеним ОСОБА_3 .

З урахування вищенаведеного, загальна площа приміщень з 25.04.2019 розміщених на земельній ділянці по АДРЕСА_2 за кадастровим номером :01:002:0015 з 25.04.2019 становила 3395,7 кв.м.

26.04.2019 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, за реєстровим номером 502, згідно якого ОСОБА_3 належить 25/1000 нежитлових приміщень 79,9 кв.м, ОСОБА_4 975/1000 3009,3 кв.м.

07.08.2019 на підставі рішення Державного реєстратора № 48137162 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та загальну площу нежитлового приміщення змінено з 3089,2 кв.м. на 3085,6 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_4 . Отже, загальна площа нежитлових приміщень з 07.08.2019 становила 3392,1 кв.м.

09.08.2019 ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу, згідно якого 4/100 нежитлового приміщення площею 121,9 кв м. передано у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

09.08.2019 ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу, згідно якого 5/100 нежитлового приміщення площею 148,8 кв м. передано у власність ОСОБА_8 .

19.08.2019 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі договору дарування передано у власність ОСОБА_9 4/100 нежитлового приміщення площею 121,9 кв.м.

22.08.2019 ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу, згідно якого 7/1000 нежитлового приміщення площею 20,6 кв м. передано у власність ОСОБА_3 .

27.08.2019 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, згідно якого ОСОБА_3 належить 7/1000 нежитлових приміщень площею 20,6 кв.м, ОСОБА_4 878/1000 2714, кв.м, ОСОБА_9 4/100 -121,9 кв.м, ОСОБА_8 - 5/100 - 148,8 кв.м.

27.09.2019 на підставі рішення Державного реєстратора № 48908181 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та додано площу нежитлового приміщення 3711,03 кв.м. на підставі довідки ФОП Пазюк Д.І. від 27.09.2019 № 79 щодо змін розміру площі належних на праві власності ОСОБА_4 . Таким чином, загальна площа нежитлових приміщень з 27.09.2019 становила 4389 кв.м.

04.11.2019 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу відчужив ОСОБА_9 1/100 нежитлового приміщення площею 27,2 кв.м.

13.11.2019 на підставі договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності передано у власність ОСОБА_9 1/100 нежитлового приміщення площею 34,9 кв.м, ОСОБА_4 868/1000 3676,4, кв.м.

15.11.2019 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу відчужив ОСОБА_11 25/100 нежитлового приміщення площею 902,8 кв.м.

11.02.2020 ОСОБА_11 згідно договору дарування передала у власність ОСОБА_9 25/100 нежитлового приміщення площею 902,8 кв.м.

06.04.2020 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу відчужив ОСОБА_9 13/100 нежитлового приміщення площею 466,4 кв.м.

09.06.2020 ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на підставі договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, виділили у натурі нежитлове приміщення, відповідно до якого передано у власність ОСОБА_9 38/100 нежитлового приміщення площею 1369,2 кв.м, ОСОБА_4 62/100 2307,2 кв. м.

03.07.2020 на підставі рішення Державного реєстратора № 52948049 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено загальну площу нежитлового приміщення 2529,5 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_4 на підставі довідки ФОП Сопіт В.В. від 25.05.2020 № 25.05/2020-ті.

03.07.2020 на підставі рішення Державного реєстратора № 52939207 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено площу нежитлового приміщення 159,3 кв.м. відповідно до заяви Константинюка Олександра Оттовича на підставі довідки ФОП Сопіт В.В. від 18.12.2019 № 18.12/2019-ті.

З урахуванням вищенаведеного, загальна площа нежитлових приміщень з 03.07.2020 становила 4613,8 кв.м.

21.07.2020 Константинюком О.О. за договором купівлі продажу (відчужено ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 159,3 кв.м нежитлового приміщення.

29.04.2021 на підставі висновків ФОП ОСОБА_15 від 30.03.2021 проведено поділ нерухомого майна відповідно до якого поділено майно належне ОСОБА_4 на 2153,3 кв.м та 376,2 кв.м.

02.11.2021 на підставі рішення Державного реєстратора № 61291905 внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановлено площу нежитлового приміщення 1408 кв.м. відповідно до заяви ОСОБА_9 .

Таким чином, загальна площа нежитлових приміщень з 02.11.2021 становила 4652,6 кв.м.

23.04.2024 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя Акціонерне товариство «РВС БАНК» набуло право власності на нежитлове приміщення 2153,3 кв.м, яке належало на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_4 .

24.01.2025 відповідно до договору купівлі-продажу за реєстровим номером 77 Акціонерне товариство «РВС БАНК» відчужило право власності на нежитлове приміщення 2153,3 кв.м Приватному акціонерному товариству «Міжрегіональна академія управління персоналом».

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_16 , що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, відповідно до якого 02.08.2023 здійснено державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу-підприємця зміна прізвища) з 06.03.2018 по даний час є власником частини нерухомого майна площею 306,5 кв.м., що розміщене на земельній ділянці площею 0,1509 га, кадастровий номер :01:002:0015, по АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 17.05.2021 земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці, дата державної реєстрації земельної ділянки 04.02.2008. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07).

Рішенням Чернівецької міської ради 3 сесії VIІІ скликання від 26 лютого 2021 року № 118 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, яку введено в дію з 01.01.2022.

Доказів оскарження чи скасування рішення міської ради про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Чернівці відповідачем не подано, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 03.10.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0015 становить 12 066 806,78 грн.

Відповідно до витягу № НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.06.2025, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0015 становить 13 509 379,92 грн.

Чернівецькою окружною прокуратурою направлено листи до Чернівецької міської ради №52-1066ВИХ-24 від 30.01.2024, №52-6792ВИХ-24 від 12.07.2024, №52-8138ВИХ-24 від 13.08.2024 щодо необхідності вжити заходи для стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

10.10.2024 департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради направив лист №24/01-08/1-3598/2150 на адресу власників об`єктів нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, площею 0,1509 га, кадастровий номер :01:002:0015, в тому числі Опрюк (Мельничук) Н.Ю., про необхідність сплати безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою пропорційно площі нерухомого майна, розміщеного на ній, без належних на те правових підстав.

Відповідач на вказаний лист не відреагувала та безпідставно збережені кошти не сплатила.

Чернівецька міська рада у відповіді №01/02-29/452 від 20.02.2024 на звернення Чернівецької обласної прокуратури просила прокуратуру пред`явити відповідний позов в інтересах Чернівецької міської ради про стягнення коштів за користування земельною ділянкою по вул. Головній, 34 у зв`язку з обмеженими фінансовими ресурсами, які можуть бути виділеними на оплату судового збору.

Листами №24/01-08/1-3596/2149 від 10.10.2024 та №24/01-08/1-3231/2587 від 11.12.2024 департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради повідомив Чернівецьку окружну прокуратуру, що департаментом проведено розрахунки безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування власниками об`єктів нерухомого майна без належних на те правових підстав земельною ділянкою за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, площею 0,1509 га (кадастровий номер :01:002:0015) та копії листів, які направлено землекористувачам та повідомлено про необхідність сплати відповідних коштів, а також про необхідність оформлення оренди вищевказаної земельної ділянки.

Відтак, Чернівецькою окружною прокуратурою зверталась увага органу місцевого самоврядування на необхідність вжиття відповідних заходів до відповідача, однак Чернівецькою міською радою відповідні заходи вжито не було.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Чернівецька окружна прокуратура повідомила Чернівецьку міську раду листами №52-1066ВИХ-24 від 30.01.2024, №52-6792ВИХ-24 від 12.07.2024, №52-8138ВИХ-24 від 13.08.2024, №52-5634ВИХ-25 від 17.06.2025, що прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до ФОП Опрюк Н.Ю. про стягнення заборгованості з орендної плати за землю.

На підставі витягу № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 03.10.2024 та витягу № НВ-025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 17.06.2025, з урахуванням інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, щодо коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 2024 роки Чернівецькою обласною прокуратурою відповідно до Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23.10.2008 № 715, зі змінами, зокрема пункту 4.8 Положення, яким встановлено, що при визначенні розміру земельного податку застосовується коефіцієнт 1.5, якщо орендована земельна ділянка знаходиться у межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м. Чернівці, проведено розрахунком безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю ФОП Опрюк Н.Ю., згідно з яким недоотримана Чернівецькою міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою, розташованою за адрсою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, кадастровий номер :01:002:0015, з урахуванням пропорційності площ об`єкта нерухомого майна відповідача, розміщеного на земельній ділянці, за період з 01.02.2022 по 31.05.2025 становить 113 457,11 грн.

ІV. Мотиви, якими керується суд, та застосоване ним законодавство.

Згідно зі використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних положень Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Натомість предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Таким чином, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Згідно правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Згідно з частинами 1-5, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Судом установлено, що 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» укладено договір оренди землі № 10401, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1509 га по вул. Головна, 34 в м. Чернівці, кадастровий номер :01:002:0015, цільове призначення якої для обслуговування будівель торгівлі. Договір укладено строком на п`ять років до 01.02.2022.

На підставі договору про поділ часток нерухомого майна в натурі від 06.03.2018 ОСОБА_2 , якою 02.08.2023 змінено прізвище на ОСОБА_17 , що підтверджується даними з ЄДРПОУ та не заперечується відповідачем, набула у власність 9/100 часток нерухомого майна, що розташоване за адресою: вул. Головна, 34 у м. Чернівці, площею 306,5 кв.м.

Зазначене нерухоме майно розміщене на земельній ділянці по вул. Головній, 34 в м. Чернівці, площею 0,1509 га, за кадастровим номером :01:002:0015, цільове призначення для обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці.

З метою встановлення умов, за яких настають кондиційні зобов`язання, суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що відповідач, набувши у власність нерухоме майно 06.03.2018 на нежитлові приміщення, набула статусу орендаря по договору оренди землі № 10401 від 01.02.2017 у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника ТДВ «Трембіта».

Вказаний договір діяв до 01.02.2022 року (п. 3.1 Договору № 10401 від 01.02.2017). Після закінчення оренди землі № 10401 орендар, який належно виконував обов`язки, відповідно до умов цього договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк (поновлення договору). У разі наміру орендаря скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, він зобов`язаний не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради про наміри щодо поновлення договору. (п. 3.2 Договору № 10401 від 01.02.2017). Проте, орендар не скористався вказаним правом, у зв`язку з чим строк дії договору закінчився 31.01.2022.

Отже, з 01.02.2022 вказана земельна ділянка використовувалась відповідачем без правовстановлюючих документів, відповідач не була та не є власником або постійним користувачем вказаної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, а єдиною формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення Опрюк Н.Ю. права користування, частиною пропорційно частці в нерухомому майні, земельною ділянкою площею 0,1509 га, кадастровий номер :01:002:0015, з 01.02.2022, зокрема укладення відповідного договору оренди з Чернівецькою міською радою та державної реєстрації такого права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач з 01.02.2022 до 31.05.2025 (заявлений позивачем період) користувався цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У свою чергу п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 14.1.136 ст. 14 ПК України орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Пунктами 1, 4 статті 288 ПК України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 5 статті 288 ПК України).

При цьому, згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (частина друга статті 20 Закону України «Про оцінку земель»).

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Рішенням Чернівецької міської ради 3 сесії VIІІ скликання від 26 лютого 2021 року № 118 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Чернівців, яку введено в дію з 01.01.2022.

Положеннями пункту 289.1 ст. 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 289.3. ст. 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Як убачається з інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, функції якого на даний час виконує Держгеокадастр, значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становить 1,15, за 2023 рік 1,051, за 2024 1,12 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).

Відповідно до п. 289.2 ст. 289 ПК України коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

У матеріалах справи наявні витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0015 № НВ-024 від 03.10.2024, № НВ-025 від 17.06.2025, згідно з якими нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 12 066 806,78 грн та 13 509 379,92 грн відповідно.

Відповідач не заперечує щодо нормативної оцінки земельної ділянки, на підставі якої здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів з орендної плати за землю.

Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якою користується відповідач, з урахуванням відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, зазначених у витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки № НВ-024 від 03.10.2024, за 2022 рік становила 9 983 706,43 грн, за 2023 11 481 262,40 грн.

Відповідач не заперечує щодо нормативної оцінки земельної ділянки, на підставі якої здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів з орендної плати за землю.

Згідно розрахунку розміру орендної плати, наведеному в позовній заяві, ставка орендної плати відповідно до положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у місті Чернівцях складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Земельна ділянка знаходиться в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу міста Чернівців. При визначенні розміру земельного податку застосовується коефіцієнт 1,5.

З урахуваннями наведеного, розмір річної орендної плати за земельну ділянку площею 0,1509 га, кадастровий номер :01:002:0015, яка знаходиться у межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м. Чернівці, становить у 2022 році 449 266,80 грн, у 2023 516 656,80 грн, у 2024 році -543 006,30 грн, у 2025 607 922,10 грн.

Щодо розміру відсоткової ставки орендної плати, суд зазначає, що позивач наділений дискреційними повноваженнями щодо встановлення розміру нормативної грошової оцінки в діапазоні від 3% до 12%, відтак він був вправі розраховувати на отримання орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є мінімальним розміром відсоткової ставки. Дана ставка 3% орендної плати, згідно категорії та цільового призначення спірної земельної ділянки, відповідає Положенню про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 23.10.2008 №715.

Так, відповідно до Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 23.10.2008 № 715, ставка орендної плати за землю для розміщення закладів торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, літніх майданчиків та ринків, туристичних агентств та фірм становить 3 %.

Пунктом 4.8 вказаного Положення встановлено, що при визначенні розміру земельного податку застосовується коефіцієнт 1.5, якщо орендована земельна ділянка знаходиться у межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м. Чернівці.

Підтвердженням того, що земельна ділянка знаходиться у межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м. Чернівці є пункт 5.3 договору оренди землі № 10401 укладено 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою та Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта». Даний факт також не заперечується представниками сторін.

Щодо формули розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки, то такий розрахунок здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2021 року № 1147.

За розрахунком Чернівецької окружної прокуратури, розмір безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за період з 01.02.2022 до 31.05.2025, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача з урахуванням пропорційності площі об`єкта нерухомості, що розміщений на даній земельній ділянці, становить 113 457,11 грн.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, загальна площа нежитлових приміщень, розташованих на спірній земельній ділянці, з 02.11.2021 та станом на момент розгляду справи становить 4652,6 кв.м.

Опрюк Н.Ю. з 06.03.2018 по даний час є власником частини нерухомого майна площею 306,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,1509 га, кадастровий номер :01:002:0015.

Відповідачем не спростовано наданий прокурором розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора в інтересах Чернівецької міської ради щодо стягнення з відповідача 113 457,11 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

V. Висновок суду щодо юрисдикції спору.

Відповідач у справі порушила питання визначення юрисдикції цього спору за позовом міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів з орендної плати до фізичної особи, яка має статус фізичної особи-підприємця та має у власності нежитлове приміщення. На думку відповідача даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а належить до цивільної юрисдикції, оскільки правовідносини сторін не мають господарського (підприємницького) характеру.

Вирішуючи поставлене питання, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.10.2020 у справі № 635/551/17 виснувала, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово визначала критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, визначала: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Виснувала, що крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.10.2020 у справі № 635/551/17, від 12.01.2021 у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).

Правила визначення юрисдикційності відповідної справи встановлені процесуальними законами, якими регламентована предметна та суб`єктна юрисдикція адміністративних, господарських та цивільних судів, - це ст. 19 КАС України, ст. 20 ГПК України, ст. 19 ЦПК України.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Приписами статті 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів та уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами.

Згідно із частиною першою названої статті Кодексу господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 641/5523/19 зазначила, що критеріями відмежування, зокрема справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Зазначила, що у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (подібні висновки сформульовано і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 922/1830/19).

Отже, критеріями розмежування розгляду справ у порядку цивільного чи господарського судочинства є як суб`єктний склад сторін спору, так і характер спірних правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 751/28/23 дійшов висновку, що з огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України, а також ст. ст. 4, 45 цього Кодексу (регулює сторони в судовому процесі) для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та правова природа спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради № 495 від 08.12.2016 затверджено проект відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та надано Товариству з додатковою відповідальністю Трембіта за адресою вул. Головна, 34 в м. Чернівці площею 0,1509 га (кадастровий номер :01:002:0015) земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за рахунок орендованої земельної ділянки для обслуговування нежитлових приміщень.

На підставі вказаного рішення, 01.02.2017 між Чернівецькою міською радою (Орендодавець) та Товариством з додатковою відповідальністю Трембіта (Орендар) укладено договір оренди землі №10401, відповідно до умов якого Орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель торгівлі площею 0,1509 га по АДРЕСА_2 кадастровий номер :01:002:0015. Договір укладено строком на п`ять років до 01.02.2022.

06.03.2018 Товариством з додатковою відповідальністю «Трембіта» та ОСОБА_2 укладено договір про поділ часток нерухомого майна в натурі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (далі нерухоме майно або нежитлові приміщення), згідно якого у власність ТДВ «Трембіта» переходить 91/100 частки нежитлового приміщення площею 3083,6 кв.м, а ОСОБА_2 9/100 частки площею 306,5 кв.м.

Відповідно до п. 1 договору про поділ часток нерухомого майна в натурі ОСОБА_2 належить частка нежитлової будівлі, що складається з будівлі літ. «А» у підвалі 5-21, коридор сходова клітина 14,50 кв.м., 5-22 коридор площею 9,80 кв.м., 5-23 бар площею 28,40 кв.м., 5-24 зал 13,70 кв.м, 5-25 зал кафе площею 55,80 кв.м., 5-26 віп-кабінет 16,80 кв.м., 5-27 кафе площею 67,90 кв.м., 5-28 гардероб площею 12,90 кв.м., 5-29 коридор 9,90 кв.м., 5-36 вбиральня 3,30 кв.м., 5-31 вбиральня 1,10 кв.м., 5-32 вбиральня 1,90 кв.м, на першому поверсі 5-33 кухня 27,20 кв.м., 5-34 коридор 3,10 кв.м., 5-35 вбиральня 13,80 кв.м., 5-36 приміщення для котлів 21,70 кв.м., 5-37 вбиральня 4,60 кв.м. Загальна площа нежитлових приміщень 306,5 кв.м.

Рішенням Чернівецької міської ради № 1411 від 04.09.2018 визнано припиненим договір оренди землі № 10401 від 01.02.2017, у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Рекомендовано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1509 га (кадастровий номер :01:002:0015) для будівництва та обслуговувування будівель торгівлі код 03.07.

Отже, Опрюк (Мельничук) Н.Ю. з 06.03.2018 є власником частини нерухомого майна, що розміщене на земельній ділянці площею 0,1509 га по АДРЕСА_2 за кадастровим номером :01:002:0015.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:002:0015 є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна - нерухомість, яка розміщена на земельній ділянці за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34 це нежитлові приміщення, а нерухоме майно, яке безпосередньо належить відповідачу, - це кафе-бар (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Опрюк Н.Ю. зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.05.2010.

Видами економічної діяльності фізичної особи-підприємця Опрюк Н.Ю. є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) - 56.10, надання інших допоміжних комерційних послуг - 82.99, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна - 68.20, тощо. Відомості про припинення нею підприємницької діяльності відсутні.

Згідно з даними Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки, на якій розміщене нерухоме майно відповідача - для обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до інформації Департаменту соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради від 15.09.2025 рішенням виконавчого комітету міської ради від 09.11.2021 № 892/26 закладу ресторанного господарства «Соло» на вул. Головній, 34 на підставі заяви ФОП Мельничук (Опрюк) Н.Ю. встановлено цілодобовий режим роботи терміном на один рік (відповідно частково і у спірний період).

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у 2022 році Чернівецька міська рада зверталася до відповідача із аналогічним позовом за інший період до районного суду у той час, коли Мельничук (Опрюк) Н.Ю. так само мала статус фізичної особи-підприємця та постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.03.2023 у справі №727/5763/22 встановлено, що до Мельничук Н.Ю. перейшло право оренди спірної земельної ділянки саме як фізичній особі. Також суд зазначає, що в даній постановою Чернівецького апеляційного суду не надавалась оцінка юрисдикції в межах підстав оскарження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Статтею 26 ЦК України встановлено, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, ЦК України та іншими законами.

Важливим аспектом реалізації прав фізичної особи є право на здійснення підприємницької діяльності, яке регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Учасниками цивільних відносин та суб`єктами права власності є фізичні особи (ч. 1 ст. 2, ч.1 ст. 318 ЦК України). ЦК України окремо не визначає такий суб`єкт права власності, як фізична особа - підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.

Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе, у тому числі у разі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності (підприємницької або незалежної професійної), суб`єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець, а отже нерухоме майно реєструється за фізичною особою.

Чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізичну особу-підприємця та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а лише встановлює, що остання відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За приписами статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Як зазначалось вище, відповідач зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність з 28.05.2010. Видами економічної діяльності фізичної особи-підприємця Опрюк Н.Ю. є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) - 56.10, надання інших допоміжних комерційних послуг - 82.99, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна - 68.20, тощо. Відомості про припинення нею підприємницької діяльності відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, а саме згідно інформації Державного земельного кадастру цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0015, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 34, на якій розміщене нерухоме майно відповідача - для обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування будівель торгівлі.

Землі громадської забудови - це землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у період з 01.02.2022 по 31.05.2025 Опрюк Н.Ю. використовувала належний їй об`єкт нерухомості по вул. Головній, 34 для здійснення господарської підприємницької діяльності (у господарських цілях).

За таких обставин суд дійшов висновку про належність цього спору до господарської юрисдикції з тих підстав, що відповідач має статус фізичної особи-підприємця, земельна ділянка, на якій розташоване належне їй нерухоме майно, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), розташоване на ній нерухоме майно є нежитловим приміщенням кафе-бару, а, отже, суб`єктним складом сторін, характером правовідносин, які склалися, змістом та юридичною природою обставин у справі вона підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

VІ. Наявність підстав для звернення прокурора за захистом інтересів держави.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким є Закон України «Про прокуратуру».

За змістом абзаців 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (абзаци 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У відповідності до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом, а саме позивачем жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Судом установлено, що прокурором перед зверненням до суду Чернівецькою окружною прокуратурою направлено листи до Чернівецької міської ради №52-1066ВИХ-24 від 30.01.2024, №52-6792ВИХ-24 від 12.07.2024, №52-8138ВИХ-24 від 13.08.2024 щодо необхідності вжити заходи для стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Чернівецька міська рада у відповіді №01/02-29/452 від 20.02.2024 на звернення Чернівецької обласної прокуратури просила прокуратуру пред`явити відповідний позов в інтересах Чернівецької міської ради про стягнення коштів за користування земельною ділянкою по вул. Головній, 34 у зв`язку з обмеженими фінансовими ресурсами, які можуть бути виділеними на оплату судового збору.

Відтак, Чернівецькою окружною прокуратурою зверталась увага органу місцевого самоврядування на необхідність вжиття відповідних заходів до відповідача, однак Чернівецькою міською радою відповідні заходи вжито не було.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Чернівецька окружна прокуратура повідомила Чернівецьку міську раду листом №52-5634ВИХ-25 від 17.06.2025, що прокуратурою прийнято рішення про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до ФОП Опрюк Н.Ю. про стягнення заборгованості.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації тощо.

Частинами першою, четвертою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про місцеве самоврядування» місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. У разі коли вичерпано можливості збалансування місцевих бюджетів і при цьому не забезпечується покриття видатків, необхідних для здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень та забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб, держава забезпечує збалансування місцевих бюджетів шляхом передачі необхідних коштів до відповідних місцевих бюджетів у вигляді дотацій та субвенцій відповідно до закону.

Таким чином, місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, характеризуються взаємозалежністю. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування порушуються й інтереси держави в цілому.

Чернівецька міська рада з 04.02.2008 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0015.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад.

Реалізація правомочностей власника комунального майна, в тому числі землі, передбачає право на отримання доходів від користування нею іншими особами, у розмірах та в порядку, визначених чинним законодавством та відповідними правовстановлюючими документами.

Неотримання доходів від використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, у зв`язку із не укладенням договору оренди землі, порушує інтереси відповідної територіальної громади та інтереси держави.

За таких обставин суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Чернівецької міської ради Чернівецької області.

VІІ. Висновки суду.

За результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що відповідач як власник нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці комунальної власності, здійснювала фактичне користування вказаною земельною ділянкою без жодних правовстановлюючих документів, внаслідок чого міська рада недоотримала кошти від орендної плати за землю за період 01.02.2022 до 31.05.2025 в сумі 113 457,11 грн, а, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІІІ. Розподіл судових витрат.

Чернівецькою обласною прокуратурою сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн згідно платіжної інструкції № 1059 від 23.06.2025.

У відповідності до статті 129 ГПК України сплачений прокуратурою судовий збір слід стягнути з відповідача на користь Чернівецької обласної прокуратури.

Про понесення інших судових витрат сторони не заявляли.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької міської ради Чернівецької міської ради (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, Центральна площа,1, ) безпідставно збережені кошти з орендної плати за землю в сумі 113 457,11 грн на розрахунковий рахунок: Чернівецьке ГУК/Чернівецька ТГ/, № UA 00024405, Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062200.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Опрюк Ніни Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, Чернівецька обл., місто Чернівці, вул. М. Кордуби, 21-А, , р/р у форматі IBAN НОМЕР_2 ; банк ДКСУ м Київ, МФО 820172) 2 422,40 грн відшкодування судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 02 березня 2026 року.

Суддя І.В. Марущак