РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2026Справа № 910/14963/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/14963/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хесторія Україна-Плюс";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уан Кард";

про стягнення коштів у розмірі 62 722,88 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хесторія Україна-Плюс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Уан Кард" про стягнення 62 722,88 грн, з яких 26 280,00 грн - сума основного боргу; 36 180,00 грн -штраф; 262,88 грн - інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 0103/21-1 про абонентське юридичне обслуговування і надання правової допомоги від 01.03.2021, внаслідок чого виникла спірна заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/14963/25, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи, судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.12.2025 була направлена на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Уан Кард", а саме: вул. Рене Декарта, 4/2, офіс 7, м. Київ, 03062 та яка була ним отримана 16.12.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хесторія Україна-Плюс" (далі також - Виконавець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Уан Кард" (далі також - Клієнт, Відповідач) був укладений договір №0103/21-1 про абонентське юридичне обслуговування і надання правової допомоги (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Клієнт доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання щодо надання Клієнту послуг з абонентського юридичного обслуговування та правової допомоги. Так, абонентське юридичне обслуговування та правова допомога включає в себе надання юридичних послуг та правової допомоги, передбачених діючим законодавством України (надалі - Послуги), відповідно до пп.1.1.1. Договору.

При цьому, пп.1.1.2. Договору визначено, що юридичні послуги та правова допомога надаються в продовж усього строку дії договору на запит Клієнта (усний або письмовий, направлений на електронну адресу Виконавця і його працівників чи поштою на адресу, вказану в договорі).

Клієнт зобов`язаний здійснювати оплату за Послуги надані Виконавцем в розмірах та порядку, визначених розділі 4 Договору (пп.2.2.4. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору, за Послуги, надані Виконавцем згідно п.1.1. цього Договору, Клієнт щомісяця перераховує на рахунок Виконавця оплату у вигляді абонплати, згідно обраного тарифного пакету, зазначеного у Додатку 1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною даного Договору.

При цьому, Клієнт сплачує абонплату передбачену п. 4.1. Договору на умовах попередньої оплати щомісяця до 5 числа кожного місяця у відповідності до обраного тарифного пакету згідно Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до пп. 4.1.1. Договору, Клієнт сплачує абонплату передбачену п. 4.1. Договору на умовах попередньої оплати щомісяця до 5 числа кожного місяця.

Сторони у п. 4.2. Договору погодили, що вартість Послуг за межами тарифного пакету, визначається виходячи із вартості 1 години надання послуг, вказаної у Додатку 1 та сплачується Клієнтом протягом трьох банківських днів після підписання Акту надання послуг, згідно з умовами п.5.2. цього Договору.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору, передбачено, що щомісяця протягом строку надання Послуг за цим Договором Виконавець надає Клієнту Акт надання послуг до 15 числа наступного місяця за місяцем в якому були надані Послуги. Клієнт зобов`язаний підписати Акт надання послуг протягом 3-х робочих днів з моменту відправлення такого Акту Виконавцем чи у той же строк направити Виконавцю мотивовану відмову у випадку, якщо зазначені в Акті послуги не відповідають фактично наданим Виконавцем згідно умов цього Договору та (або) вимогам, установленим чинним в Україні законодавством. У разі, якщо у визначений цим пунктом термін Клієнт не направив Виконавцю мотивовану відмову у підписанні Акту надання послуг, Акт надання послуг вважається підписаним, а Послуги вважаються прийнятими Клієнтом та підлягають оплаті на умовах визначених у Розділі 4 цього Договору.

Як передбачено п. 6.2., 6.3. Договору, строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 Договору та закінчується 31 грудня 2021 року. У разі, якщо жодна із Сторін не заявила про свій намір розірвати Договір не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії цього Договору, строк дії цього Договору вважається продовженим на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до пп. 7.3.1 Договору, Клієнт несе відповідальність: за несплату та несвоєчасну, тобто з порушенням встановлених цим Договором порядку та строків/ термінів, сплату вартості Послуг Виконавця. При цьому: У випадку такого порушення Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Виконавця штраф у вигляді одноразової виплати: - у розмірі 20 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг до 15 календарних днів; - у розмірі 50 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг до 30 календарних днів; - у розмірі 75 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг до 45 календарних днів; - у розмірі 100 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг понад 45 календарних днів, але не більше розміру загального платежу за Послуги Виконавця, визначеного для такого місяця, розрахунки за який були простроченні. Штраф сплачується на підставі рахунку на оплату, що направляється Клієнту.

У п.11.3. Договору, Сторони погодили, що обмін інформацією між Сторонами з приводу виставлення рахунків, Актів надання послуг та з приводу надання іншої документації та/або інформації, що стосується даного Договору, може здійснюватися за допомогою засобів електронного зв`язку.

Позивач вказує, що Відповідач, в порушення умов Договору та норм чинного законодавства України, не здійснив оплату за юридичні послуги та правову допомогу , які були надані Позивачем, а також прострочував оплату послуг Позивача, у зв`язку з чим Позивачем було нараховано штрафи, що призвело до виникнення у Відповідача заборгованості за Договором у розмірі 26 280,00 грн та штрафу у розмірі 36 180,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладення сторонами у цій справі договору було спрямоване на надання позивачем послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден та одночасного обов`язку відповідача по здійсненню їх оплати.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Позивач, на виконання умов Договору щомісячно складав та надавав Відповідачу Акти надання послуг, зокрема за акт надання послуг № 97 від 31.07.2025 та акт наданих послуг № 107 від 31.08.2025.

Всі Акти надання послуг підписані уповноваженими представниками сторін за допомогою кваліфікаційного електронного підпису (КЕП), через сервіс електронного документообігу «Вчасно».

Оскільки, всі акти надання послуг підписані, Послуги вважаються прийнятими Відповідачем та підлягають оплаті.

Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1. Договору, за Послуги, надані Виконавцем згідно п.1.1. цього Договору, Клієнт щомісяця перераховує на рахунок Виконавця оплату у вигляді абонплати, згідно обраного тарифного пакету, зазначеного у Додатку 1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною даного Договору.

При цьому, Клієнт сплачує абонплату передбачену п. 4.1. Договору на умовах попередньої оплати щомісяця до 5 числа кожного місяця у відповідності до обраного тарифного пакету згідно Додатку 1 до цього Договору.

Відповідно до пп. 4.1.1. Договору, Клієнт сплачує абонплату передбачену п. 4.1. Договору на умовах попередньої оплати щомісяця до 5 числа кожного місяця.

Однак матеріали справи не містять доказів сплати вартості наданих послуг у розмірі 26 280,00 грн.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині сплати вартості наданих послуг у розмірі 26 280,00 грн, строк оплати якого настав, суд дійшов висновку про наявність у відповідача основної суми заборгованості у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

07 серпня 2025 року Виконавець склав, підписав за допомогою кваліфікаційного електронного підпису (КЕП) та надіслав Клієнту Акт надання послуг № 97 від 31 липня 2025 року на загальну суму 26 280 (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок через сервіс електронного документообігу «Вчасно».

Клієнт підписав за допомогою кваліфікаційного електронного підпису (КЕП) Акт надання послуг № 97 від 31 липня 2025 року на загальну суму 26 280 (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок в електронному вигляді з онлайн-сервісу електронного документообігу сайту "Вчасно" - 07 серпня 2025 року.

Відповідно до умов Договору, Клієнт мав здійснити доплату за надані фактично Виконавцем Послуги у відповідності до Акту надання послуг протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Акту надання послуг, тобто, Клієнт мав здійснити доплату за надані Послуги до 12 серпня 2025 року (включно).

Прострочення оплати Послуг за липень місяць починається з 13 серпня 2025 року. Враховуючи зазначене, Відповідач здійснив прострочення оплати Послуг за липень місяць 2025 року на 111 календарних днів.

Відповідачем не було здійснено оплату Послуг Виконавця за надані Послуги у серпні 2025 року.

Тобто прострочення оплати Послуг за серпень місяць 2025 року складає 118 календарних днів.

При цьому, суд зазначає, що Відповідач за результатами наданих Послуг у серпні місяці 2025 року підписав Акт надання послуг №107 від 31 серпня 2025 року, а отже Послуги вважаються прийнятими Клієнтом та підлягають оплаті.

При цьому, Позивач за прострочення строків оплати за надані послуги, нарахував та просить стягнути з відповідача 262,88 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019, у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню, а саме, у розмірі 262,88 грн інфляційних втрат, відповідно за визначений позивачем період.

Також Позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 36 180,00 грн.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пп. 7.3.1 Договору, Клієнт несе відповідальність: за несплату та несвоєчасну, тобто з порушенням встановлених цим Договором порядку та строків/ термінів, сплату вартості Послуг Виконавця. При цьому: У випадку такого порушення Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Виконавця штраф у вигляді одноразової виплати: - у розмірі 20 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг до 15 календарних днів; - у розмірі 50 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг до 30 календарних днів; - у розмірі 75 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг до 45 календарних днів; - у розмірі 100 відсотків від простроченої суми - у випадку прострочення оплати Послуг понад 45 календарних днів, але не більше розміру загального платежу за Послуги Виконавця, визначеного для такого місяця, розрахунки за який були простроченні. Штраф сплачується на підставі рахунку на оплату, що направляється Клієнту.

Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з оплати вартості наданих послуг у строк, який визначений у договорі.

При цьому, суд вказує, що Позивач, на виконання пп. 7.3.1 Договору направляв рахунок № 143 від 29.09.2025 про сплату штрафу, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та фіскальним чеком від 02.10.2025.

В свою чергу, акти №№ 171, 172, 173 від 01.12.2025 були направлені відповідачу, що підтверджується описом вкладення в цінний лист від 01.12.2025 та фіскальним чеком від 01.12.2025.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 36 180,00 грн підлягають задоволенню.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Уан Кард" (03062, м. Київ, вул. Декарта Рене, буд. 4/2, оф. 7, ідентифікаційний код 42009976) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хесторія Україна-Плюс" (04074, м. Київ, вул. Новозабарська, буд. 2/6, ідентифікаційний код 38403314) 26 280 (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп. заборгованості, 36 180 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят) грн 00 коп. штрафу, 262 (двісті шістдесят дві) грн 88 коп. інфляційних втрат та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко