ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 910/14479/23 (910/5873/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), суддів Васьковського О.В., Огородніка К.М.,

за участі секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:

позивач (боржник)- Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран комплект",

представник позивача - Руденко О.А., адвокат (в залі суду);

відповідач - Компанія "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті",

представник відповідача - Селіванова А. Г., адвокат (в залі суду),

третя особа - арбітражний керуючий Реверук Петро Костянтинович (не з`явився),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.10.2024

у складі судді: Омельченко Л.В.

та постанову Північного апеляційного господарського суду

від 21.10.2025

у складі колегії суддів: Станіка С.Р. (головуючий), Доманської М.Л., Козир Т.П.,

у справі № 910/14479/23 (910/5873/24) за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран комплект"

до Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - арбітражний керуючий Реверук Петро Костянтинович

про стягнення 5 763 911,50 грн

в межах справи № 910/14479/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран комплект"

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/14479/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гран комплект" (далі - ТОВ "Гран Комплект", боржник) на стадії процедури розпорядження майном боржника, введеної ухвалою цього суду від 11.10.2023.

2. У травні 2024 року у межах справи про банкрутство ТОВ "Гран комплект" звернулося до господарського суду з позовом до Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" (далі - Компанія, відповідач) про стягнення пені в розмірі 3 336 731,97 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 175 760,28 грн та трьох відсотків річних у розмірі 251 419,25 грн, а всього 5 763 911,50 грн, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару за Договором поставки № 1708/21-1 від 17.08.2021.

3. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказує на неналежне виконання зобов`язань за договором поставки в частині своєчасної оплати поставленої продукції у період з 02.02.2022 по 18.02.2022.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у справі №910/14479/23 (910/5873/24) позов задоволено, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 5 763 911,50 грн, що складаються з пені в розмірі 3 336 731,97 грн; 3% річних у розмірі 251 419,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 175 760,28 грн, судовий збір у сумі 86 458,68 грн.

5. Судове рішення обґрунтоване тим, що факт поставки товару за Договором поставки підтверджується видатковими накладними на загальну суму 33 874 430,82 грн, оплата якої на загальну суму 26 901 308,78 грн (фактично поставлена у період з 02.02.2022 по 25.02.2022 включно) була здійснена з простроченням встановлених пунктом 2.5 цього Договору строків.

У цьому зв`язку суд першої інстанції встановив, що відповідач обов`язку по сплаті коштів у визначений Договором поставки строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, що є підставою для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Одночасно суд першої інстанції, керуючись власним розсудом, дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення суми присудженої до стягнення неустойки.

6. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

6.1. 17.08.2021 між ТОВ "Гран Комплект" та Компанією укладено Договір поставки № 1708/21-1 (далі - Договір поставки), у відповідності до умов якого:

- постачальник зобов`язався поставити покупцю в порядку та на умовах, визначених цим Договором щебінь, пісок тощо (далі - продукція), а покупець зобов`язався приймати продукцію та оплачувати її на умовах цього договору (пункт 1.1 Договору поставки);

- кількісні характеристики, а також асортимент продукції визначаються заявками покупця і закріплюються у відповідних видаткових накладних або у специфікаціях (за домовленістю сторін), які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.2 Договору поставки);

Загальна кількість продукції, яка поставляється згідно з умовами цього договору, визначається після припинення дії цього договору на підставі відповідних видаткових накладних (пункт 1.3 Договору поставки);

- розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах відстрочки платежу протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту отримання продукції (пункт 2.5 Договору поставки);

- товар постачається на умовах СРТ - станція покупця. Датою поставки товару вважається дата відвантаження товару, тобто дата відмітки на залізничній накладній (квитанції) про прийом вантажу (товару) до перевезення станцією відправлення ((пункти 3.3, 3.4 Договору поставки);

- право власності на продукцію і ризик випадкової загибелі продукції переходить від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених в п. 3.3 цього договору (пункт 3.7 Договору поставки);

- у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку (пункт 5.6 Договору поставки);

- договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2022, а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання сторонами (пункт 6.1 Договору поставки).

6.2. На виконання умов Договору поставки у період його дії позивачем було постановлено, а відповідачем прийнято та оплачено товар на загальну суму 87 694 702,73 грн, з яких за 2022 рік на суму 33 874 430,82 грн, що не заперечується сторонами та підтверджується зібраними в матеріалах справи документами (копіями відповідних видаткових та залізничних накладних, копією акта звірки взаємних розрахунків за період 2022 року).

6.3. Частина поставленої продукції на суму 26 901 308,78 грн (поставка відбувалась з 02.02.2022 по 25.02.2022) оплачена з порушенням узгоджених у пункті 2.5 Договору поставки строків розрахунків, у зв`язку з чим позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 3 336 731,97 грн, 3% річних в сумі 251 419,25 грн, інфляційні втрати в сумі 2 175 760,28 грн.

7. Постановою від 11.02.2025 Північний апеляційний господарський суду задовольнив апеляційну скаргу відповідача частково, змінив рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у справі №910/14479/23(910/5873/24) та виклав пункт другий резолютивної частини рішення в новій редакції, зменшивши суму пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 % до 1 668 365,99 грн та стягнувши з Компанії на користь Товариства грошові кошти у розмірі 4 095 545,52 грн, що складаються з пені в розмірі 1 668 365,99 грн, 3% річних у розмірі 251 419,25 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 175 760,28 грн.

7.1. В частині зменшення присудженої до стягнення пені, суд апеляційної інстанції мотивував постанову тим, що місцевий господарський суд не в повному обсязі з`ясував обставини справи та помилково не взяв до уваги наведені відповідачем у відзиві доводи на підтвердження необхідності зменшення неустойки у цій справі.

8. Постановою Верховного Суду від 20.08.2025 касаційну скаргу ТОВ "Гран комплект" задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 у справі №910/14479/23(910/5873/24) скасовано в частині зміни рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у справі №910/14479/23(910/5873/24) та викладення пункту другого його резолютивної частини в новій редакції (висновку щодо зменшення пені).

Справу № 910/14479/23 (910/5873/24) у скасованій частині передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. 8.1. Суд касаційної інстанції вказав на те, що, зменшуючи заявлений до стягнення боржником у справі розмір пені на 50%, апеляційний господарський суд виходив лише із наявного приватного інтересу однієї юридичної особи (відповідача), однак не врахував легітимної мети процедури банкрутства та не врахував приватного інтересу кредиторів у справі у справі про банкрутство ТОВ "Гран Комплект".

Висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для зменшення присудженої до стягнення суми пені на 50% в цілому є передчасним.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції (за результатами нового апеляційного розгляду)

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 апеляційну скаргу Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у справі № 910/14479/23 (910/5873/24) - залишено без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 у справі № 910/14479/23 (910/5873/24) - залишено без змін.

10. Суд апеляційної інстанції врахував, що законне звернення боржника із позовом в межах справи про банкрутство про стягнення грошових коштів має на меті збільшення активу такого боржника, яке в подальшому може вплинути на наповнення ліквідаційної маси або наддасть можливість погасити вимоги кредиторів в процедурі санації, а необґрунтоване зменшення присудженої до стягнення пені, порушить вищенаведені принципи процедури банкрутства позивача.

11. При цьому, суд апеляційної інстанції погодився з обґрунтованими доводами позивача про те, що відсутні докази саме негативних наслідків для відповідача у вигляді зобов`язання його понести відповідальність за свої свідомі дії щодо затримки в порушення погоджених договором строків розрахунків, і жодних доказів як неможливості проведення оплати (відсутності коштів) чи реальних перешкод їх здійсненні, відповідачем, в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, надано не було.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. Компанія "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 14.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі №910/14479/23(910/5873/24) Господарського суду м. Києва, з вимогою оскаржені судові рішення в частині стягнення пені змінити, зменшивши суму пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 % до 1 668 365,99 грн.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

13. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/14479/23 (910/5873/24) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025.

14. Ухвалою Верховного Суду від 08.12.2025 касаційну скаргу залишено без руху, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

15. 12.12.2025 від заявника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, разом з доказами сплати судового збору в сумі 20 020,40 грн. 16. Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 910/14479/23 (910/5873/24) за касаційною скаргою Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025, датою проведення судового засідання визначено 24.02.2026.

Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.02.2026.

17. 23.02.2026 до Верховного Суду від представниці ТОВ "Гран Комплект" Коханій Т.В. надійшло Клопотання про розгляд справи №910/14479/23 (910/5873/24) у судовому засіданні 24.02.2026 без участі представника Позивача Коханій Т.В. за наявними в матеріалах справи документами.

18. Означене клопотання колегією суддів залишається без розгляду, оскільки ТОВ "Гран Комплект" забезпечено участь в судовому засіданні 24.02.2026 іншого повноважного представника - адвоката Руденко О.А. (Ордер АА №1536766 від 23.02.2026).

19. 23.02.2026 до Верховного Суду від ТОВ "Гран Комплект" надійшли Додаткові пояснення у справі, з запереченнями проти вимог та доводів скаржника, з вимогою оскаржені судові рішення залишити без змін.

20. В судовому засіданні 24.02.2026 представницею Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитися з цими поясненнями у справі, поданих іншим представником позивача.

21. Колегія суддів дійшла висновку про залишення поданих ТОВ "Гран Комплект" Додаткових пояснень у справі, які по суті та за змістом є Відзивом на касаційну скаргу, без розгляду, у зв`язку із пропуском процесуального строку, встановленого в ухвалі Верховного Суду від 12.01.2026 для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.02.2026, в порядку частини 2 статті 118 ГПК України.

22. Порадившись на місці, за обставин залишення поданих ТОВ "Гран Комплект" Додаткових пояснень у справі (Відзиву) без розгляду, колегія суддів відхилила заявлене представницею Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" клопотання про відкладення розгляду справи.

23. Представниця Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" в судовому засіданні 24.02.2026 (в залі суду) повністю підтримала вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній, просила рішення Господарського суду м. Києва від 14.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі № 910/14479/23(910/5873/24) Господарського суду м. Києва в частині стягнення пені змінити, зменшивши суму пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 % до 1 668 365,99 грн.

24. Представниця ТОВ "Гран Комплект" 24.02.2026 (в залі суду) проти вимог та доводів касаційної скарги заперечила з підстав з підстав їх необґрунтованості, просила Суд рішення Господарського суду м. Києва від 14.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі №910/14479/23(910/5873/24) залишити без змін.

25. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.

Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.

Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились.

26. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 24.02.2026 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло обґрунтованих заяв чи клопотань, пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи (крім усного клопотання представниці Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" - пункти, 20, 22 цієї Постанови), що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 24.02.2026. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 24.02.2026.

27. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 12.01.2026 № 40/26 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.01.2026 №4757-IX), Верховний Суд розглядає справу № 910/14479/23(910/5873/24) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

28. В обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, заявник посилається на положення пунктів 1, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми частини 3 статті 551 ЦК України та частин 1, 2 статті 233 ГК України, за неврахування висновків Верховного Суду, викладених у Постанові від 01.02.2022 в справі №908/1627/19; судами не правильно застосовано норми частин 1, 2 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК України за відсутності правового висновку Верховного Суду щодо можливості або неможливості застосування вказаних норм в разі, якщо одна зі сторін господарського зобов`язання перебуває в процедурі банкрутства.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

29. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

32. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

33. Враховуючи вимоги та зміст касаційної скарги, межі розгляду справи судом касаційної інстанції, предметом даного касаційного перегляду є рішення Господарського суду м. Києва від 14.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 у справі №910/14479/23(910/5873/24) в частині стягнення пені в розмірі 3 336 731,97 грн.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

34. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

35. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

36. Згідно з положеннями статей 2, 4, 5 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

37. Аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який передбачає концентрацію спорів, стороною яких є боржник, у межах справи про банкрутство задля судового контролю в межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів.

38. Так, відповідно до положень статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

38. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Наведена норма кореспондується з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

39. Предметом судового розгляду, в межах справи про банкрутство ТОВ "Гран Комплект", є правомірність стягнення з відповідача пені в розмірі 3 336 731,97 грн.

40. За змістом частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

41. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ЦК України).

42. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

43. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

44. За змістом частини першої статті 530 вказаного Кодексу якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

45. Згідно частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

46. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

47. Під час розгляду цієї справи судами встановлено, що пунктом 5.6 Договору поставки передбачено, що у випадку несвоєчасної сплати грошових коштів за цим договором покупцю нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розмір пені обчислюється від суми заборгованості за кожен день прострочення (включаючи день оплати) до повного розрахунку.

48. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

49. Також, судами встановлено, що відповідачем було порушено строки оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з цим у нього утворилася заборгованість перед позивачем у вигляді нарахованої пені у загальному розмірі 3 336 731,97 грн.

50. При цьому, судами встановлено, що Відповідач у Відзиві заявляв про зменшення розміру неустойки відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

51. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, зазначає, що порядок стягнення неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила застосування та умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 28.08.2025) та Цивільного кодексу України.

52. Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України, у визначеній вище редакції) неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

53. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14265/23, від 29.08.2024 у справі № 910/14264/23, неустойка має подвійну правову природу: є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

54. Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципів розумності та справедливості.

55. Згідно із частиною 1 статті 233 ГК України в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

56. Відповідно до частини 2 статті 233 ГК України в разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

57. Подібні правила також містить частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, якою визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

58. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 та постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2249/24, від 11.02.2025 у справі № 902/1131/23.

59. При цьому, застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21).

60. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вирішення питання щодо зменшення розміру неустойки є виключною дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами ГПК України.

61. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.07.2025 у справі № 922/3697/24, від 10.06.2025 у справі № 925/585/24, від 17.04.2025 у справі № 910/7827/2, від 26.02.2025 у справі № 911/168/24.

62. Колегія суддів також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

63. Слід зауважити на тому, що розгляд даного спору, а відтак питання щодо застосування положень статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, здійснюється в межах справи про банкрутство ТОВ "Гран Комплект".

64. Відповідно до статті 1 КУзПБ банкрутство - визнана господарським судом нездатність боржника, крім страховика або кредитної спілки, відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури або процедури погашення боргів боржника, а також віднесення страховика або кредитної спілки відповідно до рішення Національного банку України до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про страхування" або Закону України "Про кредитні спілки". При цьому головна мета процедур банкрутства полягає в захисті прав кредиторів юридичної особи, яка опинилася в скрутному фінансовому становищі.

65. Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес. Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства, а також недопущення доведення боржника до банкрутства. Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів. Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

66. Звернення боржника із позовом в межах справи про банкрутство про стягнення грошових коштів має на меті збільшення активу такого боржника, яке в подальшому може вплинути на наповнення ліквідаційної маси або надасть можливість погасити вимоги кредиторів в процедурі санації.

67. При цьому, майно банкрута у вигляді права вимоги замінюється ліквідним майном - грошовими коштами, за рахунок яких задовольняються вимоги кредиторів у черговості, встановленій статтею 64 зазначеного Кодексу.

68. Верховний Суд враховує, що процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є максимальне задоволення вимог кредиторів.

69. Колегія суддів, також, вважає за необхідне звернути особливу увагу на те, що провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

70. Насамперед, це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 910/14479/23 (910/5872/24).

71. Проте, як це вірно зауважив суд апеляційної інстанції, цілі процедур банкрутства не можуть досягатись за рахунок безпідставного погіршення становища певної особи.

72. Водночас, суд вказав на те, що, в даному конкретному випадку спір стосується виключно виконання взятих відповідачем на себе в силу закону та укладеного з позивачем договору зобов`язань перед останнім і відповідальності за їх порушення, доказів відсутності вини в чому відповідачем не надано.

73. Апеляційний господарський суд встановив:

73.1. Відповідач не наводить жодного обґрунтування щодо не дотримання, в даному випадку, балансу інтересів сторін та конкретних негативних наслідків, які можуть настати і на запобігання яким доцільно буде зменшити штрафні санкції (а саме заявлену до стягнення пеню), в той час як матеріалами справи підтверджується, що після періоду допущеного прострочення позивач опинився в процедурі ліквідації, а відповідач збільшує обсяги своїх активів, з огляду на те, що він є одним із найбільших інвесторів України.

73.2. Визначені відповідачем в поданих поясненнях обставини не підтверджують існування винятковості даного випадку та не мають юридичного значення для зменшення штрафних санкцій.

73.3. Відповідач жодних вмотивованих обґрунтувань причин порушення взятого на себе грошового зобов`язання не навів, разом з тим, допустив поведінку, яка свідчить про певну непослідовність в його доводах в межах даного спору, адже первісно в суді першої інстанції заперечував проти обґрунтованості обрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені та просив у поданому відзиві відмовити в задоволенні позову в цілому. Ці ж вимоги і заявлялися в поданій апеляційній скарзі, з послідуючим поданням вже на стадії апеляційного провадження заяви про зменшення заявленої до стягнення пені на 90%.

73.4. Відсутні докази саме негативних наслідків для відповідача у вигляді зобов`язання його понести відповідальність за свої свідомі дії щодо затримки в порушення погоджених договором строків розрахунків, і жодних доказів як неможливості проведення оплати (відсутності коштів) чи реальних перешкод їх здійсненні, відповідачем в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України надано не було.

74. Відповідно до меж розгляду справ судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, зокрема частини другої названої статті, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

75. Ураховуючи вищезазначене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що за повторним розглядом справи та з врахуванням вказівок, що містились у постанові Верховного Суду від 20.08.2025 у цій справі, суд апеляційної інстанції всебічно, повно і об`єктивно з`ясував всі обставини, які мали значення для правильного вирішення спору, застосував норми матеріального права у відповідності до сталої правової позиції Верховного Суду.

Щодо доводів касаційної скарги

76. Як вже зазначалось, касаційну скаргу позивач, зокрема, аргументував пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

77. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

78. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

79. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

80. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

81. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

82. Проте, такого застосування норми права судами попередніх інстанцій, колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

83. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

84. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

85. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

86. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

87. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

88. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

89. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржених судових рішень без змін.

Судові витрати

90. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Компанії "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї А.Ш." (Onur Taahhut Tasimacilik Insaat Ticaret ve Sanayi A.S., Турецька Республіка) в особі Представництва "Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет Ве Санаї Анонім Ширкеті" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2025 (в частині стягнення пені в розмірі 3 336 731,97 грн) у справі № 910/14479/23 (910/5873/24) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік