ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2026 Справа № 914/2222/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Знетиняк Д.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація, м. Львів

про: стягнення заборгованості в розмірі 19 872,35 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На адресу Господарського суду Львівської області в систему Електронний суд надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація про стягнення заборгованості в розмірі 19 872,35 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025, справу № 914/2222/25 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, судом встановлено наявність підстав для залишення її без руху.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2025, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація про стягнення заборгованості в розмірі 19 872,35 грн. залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

25.07.2025 представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2025 про залишення позовної заяви без руху, подано на адресу суду заяву з додатками за вх. № 19848/25.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.07.2025, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 26.08.2025.

20.08.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему Електронний суд клопотання про долучення доказів з додатками за вх. № 21928/25.

18.08.2025 представником відповідача подано на адресу суду відзив на позовну заяву з додатками за вх. № 21571/25, відповідно до якого відповідач просить у задоволені позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.08.2025, розгляд справи по суті призначено на 08.10.2025.

07.10.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему Електронний суд клопотання з додатками за вх. № 26498/25, до якого долучено заяву свідка ОСОБА_1 від 07.10.2025 та заяву свідка ОСОБА_2 від 07.10.2025.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.10.2025 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 914/2222/25 за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почати зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 28.10.2025.

28.10.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему Електронний суд клопотання про виклик свідків з додатками за вх. № 28512/25.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.10.2025, підготовче судове засідання відкладено на 12.11.2025.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.11.2025, підготовче судове засідання призначено на 25.11.2025.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.11.2025 постановлено клопотання представника позивача про виклик свідків за вх. № 28512/25 від 28.10.2025 задоволити частково. Судом вирішено викликати в судове засідання для допиту як свідка ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В задоволені решти вимог клопотання представника позивача про виклик свідків за вх. № 28512/25 від 28.10.2025 судом відмовлено. Підготовче засідання відкладено на 10.12.2025.

09.12.2025 представником позивача подано на адресу суду в систему Електронний суд клопотання з додатками за вх. № 32984/25, в якому зазначено, що я, ОСОБА_1 , не можу забезпечити свою явку в судове засідання Господарського суду Львівської області у справі № 914/2222/25 10 грудня 2025 року на 12 год.40 хв. тому, що терміново відбуваю у заплановане відрядження на схід України у Харківську область з метою обміну досвідом та отримання практичних знань, пов`язаних з виготовленням та бойовим застосуванням FPV-дронів, а також для доставки партії FPV-дронів та долучено представником позивача до вказаного клопотання підтверджуючі документи.

10.12.2025 в судовому засіданні була допитана, як свідок, ОСОБА_2 в порядку ст. 89 ГПК України про відомі їй обставини, які викладені в заяві свідка ОСОБА_2 від 07.10.2025.

Протокольною ухвалою суду від 10.12.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 914/2222/25 на тридцять днів у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України, з ініціативи суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2025, підготовче судове засідання призначено на 13.01.2026.

Судове засідання, призначене на 13.01.2026 не відбулося, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Долінської О.З. з 08.01.2026 по 16.01.2026 включно.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.01.2026, підготовче судове засідання призначено на 27.01.2026.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.01.2026, підготовче судове засідання призначено на 11.02.2026.

11.02.2026 за вх. № 3872/26 представником позивача долучено до матеріалів справи нотаріально засвідчену заяву свідка ОСОБА_1 від 09.02.2026, яка долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.02.2026, закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/2222/25 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 18.02.2026.

Рух справи та причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

18.02.2026 представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

18.02.2026 за вх. № 4480/26 від представника позивача на адресу суду в систему «Електронний суд» надійшла заява з додатком, в якій позивач просить суд здійснювати розгляд даної справи без участі повноважного представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити.

18.02.2026 представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Враховуючи ч.3 ст.222 ГПК України, відповідно до якої, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу під час судового засідання 18.02.2026 не здійснюється.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду в процесі розгляду даної справи, не поступало.

Процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18 у справі № 921/6/18).

З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи № 914/2222/25 Господарським судом Львівської області, проти розгляду даної справи без його участі не заперечив, причин неявки не повідомив.

Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст. 81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), якими учасники справи обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення позовних вимог і які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/2222/25.

В судовому засіданні 18.02.2026, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОВАЦІЯ» (Орендар) укладено 01.01.2024 договір №11681 оренди частини нежитлового приміщення по вул.Степана Бандери, 23 площею 20,2 кв.м. з 01.01.2024 до 31.12.2024 року (п.1.1, п.6.1 Договору).

За користування приміщеннями Орендар сплачує щомісяця на користь Орендодавця орендну плату в розмірі 12000 грн. (п.4.1 Договору оренди).

Згідно з п.3.2.4 Договору оренди, Орендар зобов`язався після припинення дії цього договору повернути приміщення Орендодавцеві в такому ж стані, в якому воно було одержане за вирахуванням нормального зносу та поліпшень, проведених у відповідності до умов договору.

У пункті 5.3 Договору оренди сторони погодили, що у разі прострочки у поверненні приміщення після припинення цього договору, Орендар сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі місячної орендної плати.

За змістом пунктів 2.1 2.3 Договору оренди, приміщення вважається поверненим Орендодавцеві з моменту підписання акта прийому-передачі.

Позивач вказує на те, що Акт приймання-передачі приміщення з оренди складено Орендарем та передано 08.01.2025 Орендодавцю, який того ж дня цей акт підписав, незважаючи на те, що приміщення перебувало в неналежному стані.

При цьому, як зазначає позивач, передача приміщення з оренди 31.12.2024 не відбулася з вини Орендаря так, як представнику ТОВ «ЗОРЯ» (директор) доступу до приміщення не забезпечено (було зачинено, ключів від приміщення представник ТОВ «ЗОРЯ» не мав), всупереч домовленості жодного представника ТОВ «ОВАЦІЯ» на місці не було, а приміщення не було звільненим від майна Орендаря.

За наполегливої ініціативи директора ТОВ «ЗОРЯ», повторну зустріч сторін було заплановано на 03.01.2025, оскільки представник ТОВ «ОВАЦІЯ» відмовив провести таку 01.01.2025 та 02.01.2025 мотивуючи, що ці дні є святковими.

Позивач вказує на те, що у погоджений день, передачі приміщення з оренди не відбулось, знову ж таки з вини Орендаря, оскільки приміщення не було звільненим від майна останнього та не перебувало в придатному до експлуатації стані (відсутність електроенергії, пошкоджені стіни та підлога).

Позивач зазначає, що у зв`язку з цим, представник ТОВ «ОВАЦІЯ» запропонував здійснити повернення приміщення з оренди 08.01.2025, а неготовність зі своєї сторони забезпечити повернення об`єкту оренди раніше, знову ж таки мотивуючи вихідними та святковим днями та необхідністю додаткового часу для приведення приміщення до належного стану.

Однак, у визначений представником Орендаря день, явку останнього забезпечено не було. Водночас, працівник (продавець) магазину «Гуртові ціни. Алкоголь» ТОВ «ОВАЦІЯ» по вул.Глибока, 1 у м.Львові від орендаря передав директору ТОВ «ЗОРЯ» ключі від приміщення разом з актами приймання-передачі, які були складені Орендарем, датовані 31.12.2024 та уже підписані зі сторони Орендаря директором ТОВ «ОВАЦІЯ» та скріплені печаткою орендаря.

На думку позивача, зважаючи на фактичне повернення Орендарем приміщення та підписання згаданого акта приймання-передачі Орендодавцем 08.01.2025, приміщення вважається таким, що повернено з оренди у користування ТОВ «ЗОРЯ» лише 08.01.2025 року.

Позивач вважає, що оскільки, згідно з п.6.1 Договору оренди, такий діє до 31.12.2024, а Орендодавець згідно з Актом приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) отримав приміщення з оренди 08.01.2025, відтак ТОВ «ОВАЦІЯ» прострочило повернення приміщення з оренди, і відповідно до п.5.3 Договору зобов`язане сплатити на користь ТОВ «ЗОРЯ» штраф у розмірі місячної орендної плати, а саме 12 000,00 грн.

Разом з тим, позивач вказує на те, що за змістом ч.2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, що за період прострочення з 01.01.2025 до 08.01.2025 становить 6 400,00 грн. (((12000 грн. / 30 днів) х8 днів) х 2).

Таким чином, на думку позивача, ТОВ «ОВАЦІЯ» відповідно до умов Договору оренди та ч.2 ст.785 ЦК України, зобов`язане сплатити на користь ТОВ «ЗОРЯ» штрафні санкції за прострочення повернення приміщення з оренди у розмірі 18 400,00 грн. (12 000,00+6400,00).

Крім того, позивачем нараховано на суму штрафу та неустойку, тобто, на суму 18 400,00 грн. (12 000,00 грн. штрафу та 6 400,00 грн. неустойки), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 282,81 грн. та втрати від інфляції в розмірі 1 189,55 грн.

На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 19 872,35 грн. заборгованості за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681, з яких: 12 000,00 грн. штрафу, 6400,00 грн. неустойка, 282,81 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 1189,55 грн. - інфляційні втрати. Також, позивач просить суд вирішити питання розподілу судових витрат.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву за вх. № 21571/25 від 18.08.2025, відповідач зазначає про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОРЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОВАЦІЯ» дійсно було укладено 01.01.2024 Договір №11681 оренди частини нежитлового приміщення у м.Львів по вул.Степана Бандери, 23, площею 20,2 кв.м. (термін з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року).

Відповідач вказує на те, що Товариство орендувало дане приміщення більше 10 років (орієнтовно з 2013 року) і упродовж всього орендного користування приміщенням ТзОВ «ОВАЦІЯ» завжди було належним Орендарем, виконувало всі зобов`язання по сплаті орендної плати Орендодавцю та умови договірних зобов`язань.

Відповідач зазначає, що 31.12.2024 року закінчився Договір оренди та ТзОВ «ОВАЦІЯ», як Орендар, вчасно повернуло приміщення Орендодавцю. Акт приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) підписаний Позивачем, як Орендодавцем « 31» грудня 2024 року.

Відповідач зазначає про те, що Орендодавець в вищезазначеному Акті власноруч написав дату повернення приміщення - 08.01.2025 р., що не відповідає дійсності.

Згідно п.7.2.Договору - всі відносини, які випливають з приводу укладення та виконання цього Договору, спеціально не врегульовані сторонами, регламентуються чинним законодавством.

Зазвичай зміни в будь-який договір вносяться за згодою сторін. Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідач вказує на те, що змін в Договір про продовження терміну орендного користування приміщенням сторонами не вносилось, приміщення було повернуто Позивачу, згідно умов Договору - 31.12.2024 року. Позивач підписав Акт приймання-передачі.

Також, 31.12.2024 року Сторонами підписано Акт надання послуг №44 за грудень 2024 року, а це первинний документ, який підтверджує, певна послуга оренди надана та оплачена у повному обсязі.

Відповідач вважає, що оскільки сторони підписали Акт приймання-передачі (повернення) приміщення 31.12.2024 року та цією ж датою здійснили повернення приміщення, то вимоги про сплату штрафу та орендної плати, описані в позові - безпідставні та не мають законного обґрунтування.

На підставі наведеного, Відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, подані суду, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

01.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоря» (позивач у справі, орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Овація» (відповідач у справі, орендар за договором) укладено договір оренди №11681 частини нежитлового приміщення по вул.Степана Бандери, 23 площею 20,2 кв.м. (надалі Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди, за цим Договором Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування на умовах оренди частину нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. С. Бандери, 23 площею 20,2 кв.м., у тому числі торгівельна площа 20,2 кв.м. Метою оренди є здійснення господарської діяльності Орендаря.

Згідно п. 1.2 Договору оренди, приміщення, зазначене в п.1.1. цього Договору передається у строкове платне володіння та користування на умовах оренди і використовується Орендарем. Об`єкт оренди знаходиться у приватній власності Орендодавця на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13237350, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 16.01.2007 р., реєстраційний №17500675.

На виконання умов Договору оренди, позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове користування частину нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. С. Бандери, 23 загальною площею 20,2 кв.м, в тому числі торгівельна площа 20,2 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення від 01 січня 2024 року, який підписано повноважними представниками сторін та підписи засвідчено печатками юридичних осіб та долучено позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до п. 6.1 Договору оренди, даний Договір є укладеним з моменту його підписання та діє з « 01» січня 2024 року по « 31» грудня 2024 року.

У п. 4.1 Договору оренди сторони узгодили, що за користування приміщенням Орендар сплачує щомісяця на користь Орендодавця орендну плату в розмірі 12 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 2000,00 грн.

У п. 2.3 Договору оренди передбачено, що повернення приміщення Орендодавцеві після закінчення дії Договору здійснюється на умовах, передбачених п.п. 2.1.-2.2.; 2.5. цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2 Договору оренди, передача приміщення Орендареві здійснюється в п`ятиденний термін з моменту підписання цього Договору на підставі двостороннього акту прийомки-передачі, підписаного уповноваженими представниками сторін. Приміщення вважається переданим Орендареві з моменту підписання акту прийому-передачі незалежно від часу фактичного зайняття ним приміщення та його облаштування відповідно до призначення оренди.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що Акт приймання-передачі приміщення з оренди складено відповідачем та передано 08.01.2025 позивачу, який того ж дня цей акт підписав, незважаючи на те, що приміщення перебувало в неналежному стані.

Позивач вказує на те, що передача приміщення з оренди 31.12.2024 не відбулася з вини відповідача так, як представнику ТОВ «Зоря» (директор) доступу до приміщення не було забезпечено (було зачинено, ключів від приміщення представник ТОВ «Зоря» не мав), всупереч домовленості жодного представника ТОВ «Овація» на місці не було, а приміщення не було звільненим від майна відповідача.

У позовній заяві позивач зазначає, що за наполегливої ініціативи директора ТОВ «Зоря», повторну зустріч сторін було заплановано на 03.01.2025, оскільки представник ТОВ «Овація» відмовився провести таку 01.01.2025 та 02.01.2025 мотивуючи, що ці дні є святковими.

Однак, у погоджений день передачі приміщення з оренди не відбулось, оскільки приміщення не було звільненим від майна відповідача та не перебувало в придатному до експлуатації стані (відсутність електроенергії, пошкоджені стіни та підлога).

У зв`язку з тим, що представник ТОВ «Овація» запропонував здійснити повернення приміщення з оренди 08.01.2025. Неготовність зі своєї сторони забезпечити повернення, мотивував вихідними та святковим днями та необхідністю додаткового часу для приведення приміщення до належного стану.

Позивач вказує на те, що, у визначений представником відповідача день, явку останнього забезпечено не було, водночас працівник (продавець) магазину «Гуртові ціни. Алкоголь» ТОВ «Овація» по вул.Глибока, 1 у м.Львові передав директору ТОВ «ЗОРЯ» ключі від приміщення разом з актами приймання-передачі, які були складені відповідачем, датовані 31.12.2024 та уже підписані зі сторони відповідача директором ТОВ «ОВАЦІЯ» - О. Литвином та скріплені печаткою ТзОВ «Овація».

До матеріалів справи долучено акт приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення , який датований 31 грудня 2024 року та в якому зазначено із сторони орендодавця ТзОВ «Зоря» наступне «ТзОВ Овація повернула згадане приміщення 08 січня 2025 року. Приміщення перебуває в задовільному стані». 08 січня 2025 р., підпис Пенкальська Г.І. та скріплено печаткою ТзОВ «Зоря».

Ухвалами Господарського суду Львівської області від 10.12.2025, 19.01.2026 та 27.01.2026 роз`яснено відповідачу про необхідність вчинення наступних дій: надати суду належним чином засвідчений Акт приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) від 31 грудня 2024 року, скріплений печатками та підписами сторін.

Відповідач, вимог ухвал суду від 10.12.2025, 19.01.2026 та 27.01.2026 не виконав, примірника Акта приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) від 31 грудня 2024 року суду для огляду в судовому засіданні не надав.

Відповідно до п. 5.3 Договору оренди, у разі відмови від прийняття приміщення після укладення Договору або прострочки у його поверненні після припинення Договору, Орендар сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі місячної орендної плати.

Позивач вважає, що оскільки, згідно з п.6.1 Договору оренди, такий діє до 31.12.2024, а Орендодавець згідно з Актом приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) отримав приміщення з оренди 08.01.2025, то відповідач прострочив повернення приміщення з оренди, і відповідно до п.5.3 Договору зобов`язаний сплатити на користь ТОВ «ЗОРЯ» штраф у розмірі місячної орендної плати, а саме 12 000,00 грн., який позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Позивач посилається також на те, що за змістом ч.2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення, що за період прострочення з 01.01.2025 до 08.01.2025, за розрахунком позивача, становить 6400,00 грн. ((12000 грн. / 30 днів) х 8 днів) х 2).

Таким чином, позивачем нараховано до стягнення з відповідача, відповідно до умов Договору оренди та ч.2 ст.785 ЦК України за прострочення повернення приміщення з оренди 12 000,00 грн. штрафу та 6 400,00 грн. неустойки, а всього 18 400,00 грн.

Крім того, позивачем нараховано на суму штрафу та на суму неустойки, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 282,81 грн. та втрати від інфляції в розмірі 1 189,55 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією про сплату штрафних санкцій за прострочення повернення приміщення з оренди.

У відповіді на претензію за вих. № 070 від 30.01.2025, відповідач зазначив, що сторони підписали Акт 31.12.2025 року та цією ж датою здійснили повернення приміщення, тому вимоги про сплату штрафу та орендної плати, описані в претензії безпідставні та не мають законного обгрунтування, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 19 872,35 грн. заборгованості за Договором оренди частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 №11681, з яких: 12 000,00 грн. штраф, 6400 грн. неустойка, 282,81 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та 1189,55 грн. - інфляційні втрати. Також, позивач просить суд вирішити питання розподілу судових витрат.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як підтверджується матеріалами справи 01.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зоря» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Овація» укладено договір оренди №11681 частини нежитлового приміщення по вул.Степана Бандери, 23 площею 20,2 кв.м., у зв`язку з чим сторони набули взаємних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди, за цим Договором Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування на умовах оренди частину нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. С. Бандери, 23 площею 20,2 кв.м., у тому числі торгівельна площа 20,2 кв.м. Метою оренди є здійснення господарської діяльності Орендаря.

На виконання умов Договору оренди, позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове користування частину нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. С. Бандери, 23 загальною площею 20,2 кв.м, в тому числі торгівельна площа 20,2 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення від 01 січня 2024 року, який підписано повноважними представниками сторін та підписи засвідчено печатками юридичних осіб.

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із орендою майна здійснюється Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.1 Договору оренди, даний Договір є укладеним з моменту його підписання та діє з « 01» січня 2024 року по « 31» грудня 2024 року.

До матеріалів справи долучено акт приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення , який датований 31 грудня 2024 року та в якому зазначено із сторони орендодавця ТзОВ «Зоря» наступне «ТзОВ Овація повернула згадане приміщення 08 січня 2025 року. Приміщення перебуває в задовільному стані», підписано акт від орендодавця директором ТзОВ «Зоря» Пенкальською Г.І. і скріплено печаткою ТзОВ «Зоря».

Ухвалами Господарського суду Львівської області від 10.12.2025, 19.01.2026 та 27.01.2026 роз`яснено відповідачу про необхідність вчинення наступних дій: надати суду належним чином засвідчений Акт приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) від 31 грудня 2024 року, скріплений печатками та підписами сторін.

Відповідач, вимог ухвал суду від 10.12.2025, 19.01.2026 та 27.01.2026 не виконав, примірника Акта приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) від 31 грудня 2024 року суду не надав, чим суд був позбавлений, таким чином, можливості оглянути Акт приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення (повернення) від 31 грудня 2024 року, що є у відповідача і порівняти чи відповідає він оригіналу акту приймання-передачі, що є у позивача.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що згідно акту приймання-передачі орендованої частини нежитлового приміщення, орендоване майно відповідачем повернуто 08 січня 2025 року.

Вказане також підтверджується викладом обставин, які зазначено в заяві свідка ОСОБА_1 від 07.10.2025 та в заяві свідка ОСОБА_2 (керівник ТзОВ Зоря) від 07.10.2025, а також в нотаріально засвідченій заяві свідка ОСОБА_1 від 09.02.2026.

Суд зазначає, що у процесі розгляду справи, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обов`язку щодо своєчасного повернення частини нежитлового приміщення, у зв`язку з припиненням строку дії Договору оренди №11681 частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 року.

Щодо стягнення з відповідача 12 000,00 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

У п. 4.1 Договору оренди сторони узгодили, що за користування приміщенням Орендар сплачує щомісяця на користь Орендодавця орендну плату в розмірі 12 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 2000,00 грн.

Відповідно до п. 5.3 Договору оренди, у разі відмови від прийняття приміщення після укладення Договору або прострочки у його поверненні після припинення Договору, Орендар сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі місячної орендної плати.

Судом встановлено, що у п. 2.3 Договору оренди передбачено, що повернення приміщення Орендодавцеві після закінчення дії Договору здійснюється на умовах, передбачених п.п. 2.1.-2.2.; 2.5. цього Договору, тобто у 5 денний термін з дня закінчення терміну дії Д

Відповідно до п.п. 2.1.-2.2 Договору оренди, передача приміщення Орендареві здійснюється в п`ятиденний термін з моменту підписання цього Договору на підставі двостороннього акту прийомки-передачі, підписаного уповноваженими представниками сторін. Приміщення вважається переданим Орендареві з моменту підписання акту прийому-передачі незалежно від часу фактичного зайняття ним приміщення та його облаштування відповідно до призначення оренди.

Враховуючи те, що відповідач, згідно з умовами Договору оренди, зобов`язаний був повернути орендоване майно 31.12.2024 року, а фактично повернув 08 січня 2025 року, беручи до уваги положення п.п. 2.1.-2.2 Договору оренди, відтак, на думку суду, прострочення відповідача з повернення об`єкта оренди відбулося з 06.01.2025 до 07.01.2025 року.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати зазначеного вище штрафу, відповідачем суду не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак сума штрафу становить 12 000,00 грн., який підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача.

Щодо стягнення з відповідача 6 400,00 грн. неустойки згідно розрахунку позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У пункті 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", зазначено, що застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

За розрахунком позивача, розмір неустойки за змістом ч. 2 ст. 785 ЦК України, становить 6 400,00 грн., оскільки позивач вважає, що відповідач прострочив повернення майна з оренди на 8 днів з 01.01.2025 до 08.01.2025 ((12000 грн. / 30 днів) х 8 днів) х 2).

За розрахунком суду, розмір неустойки становить 1 600,00 грн. (12 000 грн/30х2х2), так як прострочення відповідача з повернення об`єкта оренди мало місце 2 дні з 06.01.2025, беручи до уваги п.п. 2.1-2.2, 2.3, 2.5 Договору оренди.

Таким чином, враховуючи зазначене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума неустойки в розмірі 1 600,00 грн. на час ухвалення рішення у даній справі. В задоволенні решта позовних вимог, щодо стягнення неустойки суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування такої.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 282,81 грн. та втрат від інфляції в розмірі 1 189,55 грн., які нараховані позивачем на суму штрафу та на суму неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Суд зазначає, що штрафні санкції, зокрема неустойка та штраф, не є грошовим зобов`язанням в розумінні статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України.

Тому, підстави для нарахування 3 % річних та втрат від інфляції на штрафні санкції відсутні.

На підставі наведеного, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 3 % річних в розмірі 282,81 грн. та втрат від інфляції в розмірі 1 189,55 грн. за визначений позивачем період.

Доказів визнання недійсним Договору оренди №11681 частини нежитлового приміщення від 01.01.2024 року та/або його окремих положень суду не надано.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі, доказів оплати відповідачем позивачу зазначених вище сум, як неустойки та штрафу, а також доказів в спростування наведених обставин, сторонами, суду не надано.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 12 000,00 грн. штрафу та 1 600,00 грн. неустойки, є обгрунтованими і підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі і стягненню з відповідача на користь позивача. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення неустойки, 3% річних та втрат від інфляції, суд відмовляє позивачу.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі положень п.2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір необхідно покласти на відповідача в сумі 3 028,00 грн., так як спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч.3 ст.222, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Овація (79040, м.Львів, вул.Городоцька, 286Б; код ЄДРПОУ № 22392394) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Зоря (79013, м. Львів, вул. Степана Бандери, 31; ) 12 000,00 грн. штрафу, 1 600,00 грн. неустойки та 3 028,00 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 02.03.2026.

Суддя Долінська О.З.