ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 44/440-б

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ліквідатор ТОВ "Сіті`Ком": Пінчук Ю.А.,

АТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус": Бовкун В.І.,

ОСОБА_1 : Бобович М.М.,

ОСОБА_2 : Сітарчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 (колегія суддів у складі: Доманська М.Л.- головуючий, Пантелієнко В.О., Станік С.Р.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 (суддя Мандичев Д.В.)

у справі №44/440-б

за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" арбітражного керуючого Реверука Петра Костянтиновича

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестментс Енд Девелопмент"; 2) ОСОБА_1 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_2

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника

в межах справи №44/440-б

за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Хід розгляду справи та стислий зміст заяви

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2010 за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" (далі - Боржник).

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2011 затверджено реєстр вимог кредиторів Боржника на суму 501163637,90 грн.

3. Постановою Господарського суду міста Києва від 07.11.2011 Боржника визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру Боржника.

4. У грудні 2021 ліквідатор Боржника подав до господарського суду заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на його засновника (учасника) ТОВ "Інвестментс Енд Девелопмент" та керівників ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (далі - Заява). З урахуванням заяви про зміну предмета Заяви від 16.02.2022 ліквідатор просив стягнути солідарно з перелічених осіб на користь Боржника 501163637,90 грн.

5. Заяву мотивовано тим, що в результаті дій і бездіяльності колишніх керівників та засновника Боржник став неплатоспроможним, що призвело до його банкрутства та унеможливило проведення ним розрахунків із кредиторами.

6. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2022 відмовлено в задоволенні Заяви.

7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2023 змінено мотивувальну частину зазначеної ухвали, викладено її в новій редакції, а резолютивну частину ухвали залишено без змін.

8. Постановою Верховного Суду від 20.09.2023 скасовано зазначені ухвалу місцевого господарського суду (в частині відмови у задоволенні Заяви) та постанову апеляційного господарського суду, а справу в скасованій частині передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

9. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2024 залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_2 .

10. 03.04.2024 ліквідатор Боржника подав уточнення до Заяви щодо суми, яка підлягає стягненню з суб`єктів відповідальності, визначивши її в розмірі 525149239,53 грн, що становить загальний розмір непогашених вимог кредиторів на момент подання уточнення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

11. На підставі річної фінансової звітності Боржника (баланси та звіти про фінансові результати за 2006-2008 роки) на замовлення ліквідатора Боржника Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична група "Пріоритет" провело аналіз економічних показників фінансового стану Боржника та за результатами 19.11.2020 склало звіт (далі - Звіт).

12. У вступній частині Звіту зазначено, що для проведення аналізу використовувались такі документи: інформація про юридичну особу, роздрукована з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті https://usr.minjust.gov.ua; форма №1 "Баланс" станом на 31.12.2006, на 31.12.2007, на 31.12.2008; форма №2 "Звіт про фінансові результати" за 2006 рік, за 2007 рік, за 2008 рік; повна інформаційна довідка станом на 03.11.2020 з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство №44/440-б; копія постанови Господарського суду міста Києва про визнання Боржника банкрутом від 07.11.2011 у справі №44/440-б; роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Господарського суду міста Києва у справі №44/440-б від 27.11.2018; копії відповідей про відсутність майна на товаристві; копія звіту ліквідатора про хід ліквідаційної процедури № 02-75/108 від 27.10.2020; лист № 02-75/167 від 09.11.2020 щодо врахування додаткової інформації для аналізу.

13. За результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності Боржника на предмет виявлення ознак неплатоспроможності, дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства та доведення до банкрутства ТОВ "Юридична група "Пріоритет" у Звіті, зокрема, зроблено такі висновки:

- враховуючи повну відсутність активів у Боржника, забезпечення зобов`язань Боржника всіма його активами, зокрема оборотними, є неможливим, оскільки розмір чистих активів, визначений на підставі даних, що вказані у фінансовій звітності, не відповідає фактично виявленому майну на дату проведення аналізу, можна дійти висновку про наявність ознак дій з доведення до банкрутства та про можливість притягнення до субсидіарної відповідальності керівника або уповноважених осіб за незадоволення вимог кредиторів;

- методикою визначено, що від`ємний результат показника поточної платоспроможності свідчить про поточну неплатоспроможність підприємства. Протягом аналізованого періоду у звітності Боржника вказаний показник мав від`ємне значення, що є підтвердженням його поточної неплатоспроможності;

- у зв`язку з тим, що на дату проведення аналізу є ознаки стійкої фінансової неплатоспроможності, тобто суми непогашених боргових зобов`язань, строки платежів за якими настали більше як три місяці тому і становлять понад триста мінімальних розмірів заробітної плати, а саме 501163637,90 грн, існують підстави для формування висновку про наявність ознак дій з приховування банкрутства.

14. За відомостями, відображеними у зведеному балансі за період з 01.01.2006 до 31.12.2008, встановлено зростання довгострокових та поточних зобов`язань, а саме: показник зобов`язань станом на 2006 рік становив 130527 тис. грн, на 2007 рік - 275425,5 тис. грн, на 2008 рік - 309494 тис. грн.

15. При аналізі дебіторської заборгованості встановлено значне збільшення дебіторської заборгованості за період 2006-2008 роки, що свідчить про те, що Боржник кредитував своїх покупців, тобто реалізовував товар, послуги, не отримуючи за це грошові кошти, що є негативним явищем для фінансового стану та погіршує платоспроможність.

16. Протягом 2006-2008 кредиторська заборгованість Боржника постійно збільшувалась, зокрема, станом на 31.12.2006 - 47323,60 тис. грн, станом на 31.12.2007 - 64669,30 тис. грн, станом на 31.12.2008 - 86093,00 тис. грн.

17. При аналізі кредиторської заборгованості встановлено, що на початок аналізованого періоду найбільші частки всієї кредиторської заборгованості, становлять: "кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги" - 58,94%, та "короткострокові кредити банків" - 35,35%. На кінець аналізованого періоду показник "короткострокові кредити банків" збільшився на 92014,9 тис. грн, показник "кредиторська заборгованість за товари роботи послуги" збільшився на 386063,0 тис. грн. Тобто за аналізований період спостерігалося значне збільшення кредиторської заборгованості Боржника. При аналізі прибутковості підприємства встановлено зниження показника рентабельності власного капіталу, що є негативною тенденцією для фінансового стану підприємства.

18. 03.07.2008 Боржник у особі керівника ОСОБА_1 і ВАТ "КБ "Надра" уклали кредитний договір про відкриття кредитної лінії з вільним режимом кредитування №16/КЛ-V/2008-980 у межах 9500000,00 грн (далі - Кредитний договір-1).

19. У забезпечення виконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором-1, які полягають у поверненні траншів у межах кредитної лінії, сплаті відсотків за користування кредитною лінією, комісійної винагороди, а також можливої неустойки (штрафу, пені), позичальником укладено:

- договір застави товарів в обороті №16/ЗТО-V/2008 від 03.07.2008, за умовами якого Боржник передав у заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві власності, згідно з переліком, наведеним у додатку №1, що є невід`ємною частино договору. Предмет застави оцінено сторонами у 2700000,00 грн та знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 147;

- договір застави основних засобів від 03.07.2008, за умовами якого Боржник передав у заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві власності, згідно з переліком, наведеним у додатку №1, що є невід`ємною частиною договору. Залишкова вартість предмета застави, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Маяковський, 23а; м. Київ, вул. Малишка, 3; м. Київ, пр. 50-річчя Жовтня, 6г; м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, 86а; м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 31д; м. Запоріжжя, пр. Леніна, 147; м. Львів, вул. Наукова, 35а; м. Одеса, пр. Семафорний, 4; м. Донецьк, вул. Стадіонна, 3д; м. Кривий Ріг, вул. Лермонтова, 37; м. Полтава, вул. Ковпака, 26в; м. Харків, вул. Героїв Праці, 7; м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 221; м. Київ, вул. Промислова, 3-Г, становить 11562331,00 грн

20. Отримані за Кредитним договором-1 кошти Боржник не повернув позикодавцю, що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2011 у справі №44/440-б, якою ВАТ "КБ "Надра" визнано кредитором Боржника на підставі вказаного договору.

21. 30.09.2008 Боржник у особі керівника ОСОБА_1 та ВАТ "ВТБ Банк" уклали договір про надання мультивалютної невідновлювальної відкличної кредитної лінії №29 у межах максимального ліміту заборгованості 51700000,00 грн та 1730000,00 доларів США (далі - Кредитний договір-2).

22. Згідно з пунктом 1.1.1 Кредитного договору-2 кінцевим терміном повернення заборгованості є 29.09.2009 згідно з визначеним графіком, відповідно до якого у період з 25.12.2008 по 31.12.2008 Боржник зобов`язався повернути банку 5170000,00 грн та 173000,00 доларів США.

23. Пунктом 1.1.2 Кредитного договору-2 визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує 21% річних у гривні та 15,5% річних у доларах США.

24. Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору-2 сплата процентів здійснюється позичальником у валюті траншів на визначені рахунки банку в гривнях та в доларах США в наступному порядку: щомісячно з 25 числа кожного місяця, але не пізніше останнього банківського дня того ж місяця включно - проценти, нараховані за період з 25 числа попереднього місяця по 24 число включно поточного місяця; в день повернення заборгованості за кредитом.

25. У забезпечення виконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором-2 з повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань, банк та Боржник уклали договір застави товарів в обороті №29ВД/Z-1 від 30.09.2008 заставною вартістю 16827479,12 грн.

26. Отримані за Кредитним договором-2 кошти Боржник не повернув кредитодавцю, що підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2011 у справі №44/440-б, якою ВАТ "ВТБ Банк" визнано кредитором боржника на підставі вказаного договору.

27. ОСОБА_1 не надав доказів виконання Боржником своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами (далі разом - Кредитні договори) у період, коли він був керівником Боржника, а також пояснень про те, яким чином Боржник використав отримані за вказаними договорами кредитні кошти.

28. У звіті ліквідатора про хід ліквідаційної процедури Боржника станом на 27.10.2020 зазначено, що з метою розшуку заставного рухомого майна Боржника ліквідатор 24.05.2019 і 08.10.2019 направив запити на адреси підприємств, зареєстрованих за адресами, вказаними у витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 23.01.2012 як місцезнаходження заставного рухомого майна Боржника (товари в обороті):

- ТОВ "Дежавю-Миколаїв", зареєстрованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 98, - поштовий конверт із запитом повернувся на адресу ліквідатора з відміткою "за закінченням терміну зберігання";

- ТОВ "Безпека-1", зареєстрованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 98, - поштовий конверт із запитом повернувся на адресу ліквідатора з відміткою "за закінченням терміну зберігання";

- ТОВ "Хімпроменерго", яке до 19.02.2019 було зареєстроване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 86-а, - конверт із запитом повернувся за зворотною адресою, що підтверджується результатами відстеження поштового відправлення;

- ТОВ "Атмосфера Сіті", зареєстрованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Леніна, 89, - листом від 03.06.2019 ТОВ "Атмосфера Сіті" повідомило ліквідатора, що на орендованій ним площі за адресою: м. Миколаїв, пр. Центральний, 98, розташовано виключно належне йому майно, а будь-яка інформація відносно можливого перебування або вилучення майна Боржника відсутня;

- ЖБК "Восход-4", зареєстрованого за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 3 , - листом від 18.06.2019 ЖБК "Восход-4" повідомив ліквідатора, що ніколи не мав договірних відносин із Боржником, він ніколи не розміщував своїх матеріальних цінностей у приміщеннях ЖБК "Восход-4";

- ТОВ "Торнадо-Ком", зареєстрованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Лермонтова, 37 , - листом від 18.06.2019 ТОВ "Торнадо-Ком" повідомило ліквідатора, що не вилучало, не отримувало в заставу, не утримує, не зберігає та не володіє будь-яким майном, яке б належало Боржнику, інформацією щодо місця перебування майна Боржника не володіє;

- ТДВ "ТВЦ "Україна", зареєстрованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна (Соборний), 147 , - листом від 13.10.2019 ТДВ "ТВЦ "Україна" повідомило ліквідатора, що не має господарських відносин із Боржником, належне Боржнику майно за вказаною адресою не перебуває, інформацією про перелік та місцезнаходження майна Боржника товариство не володіє.

29. Отже, за результатами вжитих заходів із розшуку заставного рухомого майна Боржника (товари в обороті) знайти його не вдалося.

30. Згідно з протоколом №76 загальних зборів учасників Боржника від 31.12.2007, на яких були присутні всі учасники товариства, які володіли 100% голосів на зборах учасників (Компанія "Форсконнект Лімітед", від імені якої на підставі довіреності від 26.10.2007 діяв ОСОБА_2 , та Приватна компанія з обмеженою відповідальністю "Авенчерс Груп Б.В." в особі директора ОСОБА_2 ), було прийнято рішення, що управління фінансовими ресурсами Боржника, окрім платежів до бюджету, здійснює директор товариства виключно за погодженням з представником учасників товариства ОСОБА_2 .

31. Положеннями статуту Боржника у редакції, затвердженій протоколом №86 загальних зборів учасників від 11.06.2008 (у період, коли ОСОБА_1 виконував повноваження керівника Боржника, уклав Кредитні договори) було передбачено таке:

- управління товариством здійснюється загальними зборами учасників товариства та директором товариства (пункт 9.1);

- контроль за діяльністю директора товариства здійснюється ревізійною комісією товариства (пункт 9.2);

- найвищим органом управління товариства є загальні збори учасників. Вони складаються з усіх учасників товариства або їхніх представників (пункт 10.1);

- до виключної компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, такі питання: визначення основних напрямів діяльності товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; затвердження річних результатів товариства, включаючи результати діяльності його дочірніх підприємств, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків; прийняття рішення про відчуження нерухомого майна товариства; прийняття рішення про отримання позики та/або кредитів, якщо кожен окремо перевищує суму в 500000,00 доларів США, що на момент реєстрації цього статуту дорівнює 2425750,00 грн; прийняття рішення про передачу майна товариства в заставу, іпотеку; надання директору або будь-якій іншій особі попередньої згоди на вчинення правочинів (укладення договорів або інших угод), витрату коштів або відчуження майна, сума (вартість) якого (и, ї) перевищує 500000,00 доларів США, що на момент реєстрації цього статуту дорівнює 2425750,00 грн. Під правочином розуміється один або серія (декілька) правочинів, що укладені між тими ж сторонами або афілійованими з ними чи спільно контрольованими особами, мають аналогічний або подібний предмет та стосуються одного чи подібного об`єкту (в якості товару чи послуги). У разі вчинення такого правочину (укладення договору або іншої угоди), витрати коштів або відчуження майна без такої попередньої згоди загальних зборів учасників, цей правочин (договір, угода), витрата коштів, відчуження майна є недійсним з моменту такого укладення, витрати, відчуження, зокрема у випадках, коли третя особа - контрагент товариства знала чи за всіма обставинами не могла знати про такі обмеження (пункт 10.4);

- виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор товариства. Директор обирається загальними зборами учасників. Директор є одноособовим виконавчим органом товариства та здійснює свої повноваження відповідно до своєї компетенції (пункт 11.1);

- директор представляє товариство в межах повноважень, наданих статутом, положенням про повноваження директора та законодавством України. Директор має право без доручення здійснювати будь-які дії від імені товариства, за виключенням дій, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та інших органів управління чи контролю товариства. Діяльність директора включає представництво інтересів товариства, укладення угод та підписання контрактів від імені товариства, підписання від імені товариства фінансової (баланс, звіт про фінансові результати і т.д.), статистичної, податкової та іншої звітності, розрахункових та інших документів (в тому числі первинні документи), необхідних для забезпечення діяльності товариства та доручення цим дій іншим посадовим особам товариства, відкриття рахунків товариства в установах банків, розпорядження ними в рамках компетенції з врахуванням положень статті 10.4.15 - 10.4.19 цього Статуту, затвердження найму персоналу, видачу наказів та інструкцій, обов`язкових для виконання всіма співробітниками товариства (пункт 11.2);

- директор зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів учасників (пункт 11.4);

- при здійсненні своїх прав та під час виконання своїх обов`язків директор повинен діяти розсудливо та добросовісно, в найкращих інтересах товариства та не повинен допускати виникнення конфлікту інтересів між ним та товариством (пункт 11.7);

- директор несе персональну відповідальність перед товариством у відповідності з чинним законодавством України за всі збитки (включаючи втрачену вигоду), спричинені товариству грубою недбалістю або свідомо невірною поведінкою (пункт 11.8).

32. 29.12.2008 зареєстровано статут Боржника у новій редакції, згідно з якою єдиним учасником боржника було зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Моден Бі".

33. У подальшому протоколом №16/1 позачергових загальних зборів учасників від 16.01.2009 (у період, коли єдиним учасником Боржника було ТОВ "Інвестментс Енд Девелопмент", а генеральним директором - ОСОБА_3 ) статут Боржника затверджено в новій редакції.

34. За змістом ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 09.04.2015 у справі №760/28230/13-к орган досудового розслідування звинуватив ОСОБА_1 у тому, що:

- він як директор Боржника (з 02.11.2006) у період з 03.07.2008 до 29.09.2009 неналежним чином виконував свої службові обов`язки через недобросовісне ставлення до них, що потягнуло тяжкі наслідки для Боржника;

- ОСОБА_1 як директор Боржника 10.06.2008 і 03.07.2008 звернувся до ВАТ "КБ "Надра" з клопотання про отримання кредиту в розмірі 9,5 млн грн під 21% річних за користування кредитом на строк 12 місяців та для забезпечення виконання зобов`язань за кредитом надав банку перелік товарів у обігу, офісного та торгівельного обладнання, належного Боржнику, яке перебувало на балансі;

- у подальшому після отримання на підставі Кредитного договору-1 коштів у сумі 9500000,00 грн ОСОБА_1 припустився службової недбалості у вигляді самоусунення від управління та організації фінансово-господарської діяльності Боржника, внаслідок чого без дозволу ВАТ "КБ "Надра" реалізовано предмети застави, які знаходилися в м. Запоріжжя по вул. Леніна, 147 , на суму 2700000 грн, обладнання на суму 11562331 грн, шляхом створення нової юридичної особи - ТОВ "Персональна електроніка" та відчуження йому офісного, торгівельного обладнання та товарів у обігу, які перебували на балансі Боржника;

- при цьому ОСОБА_1 належно не організував ведення бухгалтерського обліку Боржника, не контролював приймання грошових коштів, отриманих за продаж товарів у обігу, вказаних у договорі застави №16/ЗТО-V/2008 від 03.07.2008, оскільки кошти до каси чи на банківські рахунки Боржника не вносилися, кредитна заборгованість Боржника перед ВАТ "КБ "Надра" не погашалася; облік наявного офісного та торгівельного обладнання, яке було предметом застави та перебувало в приміщеннях магазинів Боржника, при їх закритті не проводився, подальша передача вказаного обладнання працівникам ВАТ "КБ "Надра" не відбувалась;

- внаслідок бездіяльності ОСОБА_1 як посадової особи в умовах, коли він повинен був і міг вчинити дії, які входили до кола його службових обов`язків, Боржнику заподіяно тяжкі наслідки, заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 139020,40 грн;

35. Також згідно з ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.04.2015 у справі №760/28230/13-к у судовому засіданні обвинувачуваний ОСОБА_1 свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав частково та зазначив, що з 02.11.2006 до вересня 2009 року він працював директором Боржника, а в результаті корпоративних спорів у кінці вересня 2009 року звільнився з вказаної посади.

Стислий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

36. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 Заяву задоволено частково, покладено на ТОВ "Інвестментс Енд Девелопмент", ОСОБА_1 і ОСОБА_3 субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Боржника, стягнуто з перелічених осіб на користь Боржника грошові кошти в розмірі 525149239,53 грн, у решті вимог відмовлено.

37. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 залишено без змін зазначене рішення в частині покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника та стягнення з нього на користь Боржника грошових коштів у розмірі 525149239,53 грн, а також у частині відмови у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на ОСОБА_2 та стягнення з нього на користь Боржника вказаної суми коштів. У іншій частині рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядалось.

38. Судові рішення мотивовано, зокрема, встановленням обставин щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями / бездіяльністю керівника Боржника ОСОБА_1 та доведенням Боржника до банкрутства та, водночас, недоведенням наявності такого зв`язку між певними діями / бездіяльністю ОСОБА_2 та доведенням Боржника до банкрутства.

Стислий зміст вимог касаційних скарг та узагальнення доводів скаржників

39. ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить: скасувати пункт 2 постанови апеляційного господарського суду в частині покладення на нього субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника та стягнення з нього на користь Боржника грошових коштів у розмірі 525149239,53 грн; змінити рішення місцевого господарського суду, скасувавши його в частині задоволення Заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника та стягнення солідарно 501163637,90 грн з ОСОБА_1 ; а в іншій частині рішення залишити без змін та ухвалити в цій частині постанову про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на ТОВ "Інвестментс Енд Девелопмент" та ОСОБА_3 , стягнення з них солідарно на користь Боржника відповідних грошових коштів.

40. Касаційну скаргу (з урахуванням заяви про усунення недоліків) подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287, статтею 310 Господарського процесуального кодексу України.

41. ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій положень частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України через неврахування висновків щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №910/3438/13, від 05.07.2022 у справі №916/1272/18, від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 30.01.2018 у справі №923/862/15, від 29.06.2023 у справі №923/1054/15, від 22.10.2025 у справі №924/1276/23, від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, від 26.11.2019 у справі №910/20261/16, від 11.08.2020 у справі №910/20174/17, від 08.06.2023 у справі №910/17743/18.

42. ОСОБА_1 вважає, що господарські суди попередніх інстанцій не встановили обов`язкових елементів складу відповідного правопорушення (зокрема конкретних протиправних дій або бездіяльності та вини ОСОБА_1 , причинно-наслідкового зв`язку між його діями та неплатоспроможністю Боржника, моменту настання стійкої неплатоспроможності Боржника), тоді як сам факт перебування особи на посаді керівника не може бути достатньою підставою для притягнення її до відповідальності, адже керівник не несе відповідальності за бізнес-ризик власників, якщо він діє в межах наданих повноважень та без власної вигоди.

43. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що він не був власником Боржника, не мав доступу до розподілу прибутку, не мав особистої фінансової мотивації діяти на шкоду Боржнику, не мав фінансової вигоди від його банкрутства. Натомість у період, коли ОСОБА_1 обіймав посаду директора Боржника, засновником Боржника було ТОВ "АВенчерс Груп", а ОСОБА_2 як директор зазначеного товариства та президент холдингу AVentures / Unitrade Group, до якого входив Боржник, здійснював фактичний контроль над Боржником. Саме за участю ОСОБА_2 активи Боржника переведено на користь ТОВ "Персональна електроніка", його підпис міститься на протоколі загальних зборів Боржника, яким оформлено рішення про взяття відповідних кредитів. Однак ані ОСОБА_2 , ані ТОВ "АВенчерс Груп" до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника не притягнуто.

44. ОСОБА_1 посилається на надання ним у апеляційній скарзі та в судовому засіданні пояснень про те, що він не може надати доказів виконання Боржником своїх зобов`язань за кредитними договорами через рейдерське захоплення Боржника, зняття його з посади директора в грудні 2008 року, знищення / вивезення рейдерами всіх фінансових документів; однак кредити бралися та системно віддавалися; отримані у ВАТ "ВТБ Банк" і ВАТ "КБ "Надра" кредитні кошти використано для розвитку Боржника, зокрема, у 4 кварталі 2008 року відкрито нові супермаркети електроніки Боржника в м. Києві та в м. Черкаси, а в 1 кварталі 2009 року було заплановано та підготовлено до відкриття супермаркети електроніки в м. Києві та в м. Вінниця.

45. На думку ОСОБА_1 , господарський суд апеляційної інстанції не дослідив реальний момент настання неплатоспроможності Боржника; не оцінив, що ОСОБА_1 звільнено з посади директора Боржника 29.12.2008, тоді як банкрутство Боржника ініційовано у 2010 році; безкритично використав ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва, не встановивши її предметний зв`язок із доведенням до банкрутства Боржника, адже сам текст ухвали підтверджує, що всі рішення Боржника узгоджувалися з власником ОСОБА_2 , активи відчужувалися з відома та в інтересах зазначеної особи, тоді як ОСОБА_1 не отримував вигоди.

46. Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус", яке є кредитором Боржника (далі - Фонд), подало касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову господарських судів першої та апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні Заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника та стягнення 501163637,90 грн на ОСОБА_2 , ухвалити в зазначеній частині нове рішення про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ТОВ "Інвестментс Енд Девелопмент", стягнення солідарно з перелічених осіб на користь Боржника грошових коштів у сумі 525149239,53 грн.

47. Касаційну скаргу Фонду подано з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

48. Фонд посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи приписів частин 1, 2 статті 61 КУзПБ, статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України через неврахування висновків щодо їх застосування до подібних правовідносин, викладених у постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі №910/6614/20, від 22.04.2021 у справі №915/1624/16, від 02.09.2021 у справі №910/3438/13, від 16.06.2020 у справі №910/21232/16, від 14.07.2020 у справі №904/6379/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17, від 09.12.2021 у справі №916/313/20, від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15(902/579/20), від 12.11.2020 у справі №916/1105/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17.

49. Фонд звертає увагу на те, що в період укладення Кредитних договорів управління всіма фінансовими ресурсами Боржника здійснювалось виключно за погодженням з представником учасників товариства ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом загальних зборів №76 від 31.12.2007. Саме ОСОБА_2 був визначений особою, яка одноособово без необхідності ухвалення окремих рішень загальних зборів здійснювала повний контроль та управляла за фінансовими ресурсами Боржника, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між його погодженнями, діями Боржника та наслідками таких дій.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

50. ОСОБА_2 подав відзиви на касаційні скарги, в яких просить скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

51. ОСОБА_2 вважає оскаржувані постанову та рішення господарських судів попередніх інстанцій законними, обґрунтованими та прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційних скаргах доводи помилковими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства України.

52. ОСОБА_2 стверджує, що ліквідатор Боржника не навів фактів, які б свідчили про його протиправні, умисні, цілеспрямовані дії, що призвели до банкрутства Боржника, не надав доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_2 контролю над Боржником тощо. Водночас ОСОБА_2 не був керівником Боржника та не приймав особисто рішень, не підписував від імені Боржника юридично значимих документів, які б призвели до доведення Боржника до банкрутства.

53. На думку ОСОБА_2 , обмеження статутом повноважень керівника на вчинення певних дій від імені Боржника не спростовує встановлених обставин укладення (підписання) ОСОБА_1 у 2008 році Кредитних договорів з ВАТ "ВТБ Банк" і ВАТ "КБ "Надра" у період поточної неплатоспроможності Боржника. Наявність внутрішніх процедур погодження не звільняє директора від обов`язку діяти розсудливо та добросовісно в інтересах компанії. Підпис ОСОБА_1 на Кредитних договорах є проявом його власної волі як керівника.

54. Також ОСОБА_2 звертає увагу на наявність у нього статусу кредитора Боржника, у зв`язку з чим саме ОСОБА_2 зазнав шкоди з боку Боржника, тому логічно неможливим є доведення підприємства до банкрутства особою, яка сама втратила значні кошти внаслідок неплатоспроможності цього підприємства, тоді як будь-яких доказів виведення активів на користь ОСОБА_2 не надано.

55. ОСОБА_2 зазначає про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями / бездіяльністю ОСОБА_3 та ТОВ "Інвестментс Енд Девелопмент" та доведенням Боржника до банкрутства.

56. Крім того, ОСОБА_2 заперечує проти посилань Фонду на перелічені в касаційній скарзі постанови Верховного Суду, оскільки правовідносини в них не є подібними до справи, що розглядається.

57. ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу Фонду, в якому просить зазначену скаргу задовольнити частково, скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначений відзив не містить заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, тобто не є відзивом на касаційну скаргу в розумінні статті 295 Господарського процесуального кодексу України. Натомість заначений відзив за своєю суттю є доповненням до касаційної скарги ОСОБА_1 , що подано після закінчення строку на касаційне оскарження відповідних судових рішень, тому підлягає залишенню без розгляду відповідно до положень статей 118, 298 Господарського процесуального кодексу України.

58. Інші учасники справи у встановлений судом термін відзивів на касаційні скарги не надали.

Позиція Верховного Суду

59. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги.

60. Предметом касаційного оскарження є судові рішення господарських судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалені за наслідками розгляду Заяви ліквідатора Боржника, в частині покладення субсидіарної відповідальності за його зобов`язаннями в сумі 525149239,53 грн на його колишнього керівника ОСОБА_1 , а також у частині відмови в притягненні до зазначеної відповідальності ОСОБА_2 .

61. Відповідно до частин 1, 3 статті 215 Господарського кодексу України (чинного на момент подання Заяви) у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

62. Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

63. Згідно з частиною 1 статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

64. Застосування такої відповідальності передбачено частиною 2 статті 61 КУзПБ, згідно з якою у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями (абзац 2).

65. Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци 1, 3 частини 2 статті 61 КУзПБ в редакції на момент подання Заяви).

66. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) дійшов наступних висновків.

67. У справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

68. Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства.

69. Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Саме банкрут, від імені якого діє ліквідатор (арбітражний керуючий), у порядку, визначеному статтею 61 КУзПБ, звертається з вимогою до третіх осіб, з вини яких настало банкрутство боржника.

70. Визначене нормами частини 2 статті 61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю відповідно до закону необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності. Такими елементами є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

71. Об`єктом правопорушення є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами частини 2 статті 61 КУзПБ.

72. Об`єктивну сторону правопорушення становлять дії / бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства.

73. Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (див. також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18).

74. Верховний Суд неодноразово зазначав (зокрема у постановах від 12.11.2020 у справі №916/1105/16, від 08.06.2023 у справі № 910/17743/18, на які посилаються скаржники), що законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону відповідного правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо. Наведений перелік обставин, які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, не є вичерпним.

75. Необхідно зауважити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

76. Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи (зокрема такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі №904/8850/14).

77. Верховний Суд неодноразово (зокрема в постанові від 02.08.2022 у справі №908/314/18) звертав увагу, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

78. Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

79. Водночас визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини 2 статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями / бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення.

80. Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії / бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам.

81. За змістом частини 2 статті 61 КУзПБ вказані умисні дії / бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.

82. Суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема, частиною 2 статті 61 КУзПБ до яких віднесено: 1) засновники (учасники, акціонери); 2) керівники боржника; 3) інші особи, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії.

83. Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведенні до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

84. Виходячи зі змісту частини 2 статті 61 КУзПБ суб`єктів субсидіарної відповідальності умовно можна поділити на дві групи:

І група - засновники (учасники, акціонери) та інші особи, які відповідно до закону за своїм юридичним статусом та відповідно до установчих документів мають право безпосередньо давати обов`язкові для виконання боржником (його органів управління) вказівки, приймати рішення, видавати розпорядження чи накази боржнику. У законодавстві України віднесені до цієї групи особи іменуються як: "заінтересовані особи стосовно боржника" (стаття 1 Закону про банкрутство, стаття 1 КУзПБ), "пов`язані особи" (стаття 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", стаття 14.1.159. Податкового кодексу України, стаття 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність"), "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення");

ІІ група - інші особи, які не мають формалізованих зав`язків із юридичною особою-боржником однак мають змогу іншим чином визначати та впливати на поведінку боржника в господарських відносинах. Такі особи самостійно або спільно з іншими особами визначають волю боржника щодо здійснення або утримання від здійснення певних дій.

85. Системний аналіз змісту, зокрема, частини 2 статті 61 КУзПБ у взаємозв`язку з іншими нормами законодавства дає підстави для висновку, що до третіх осіб, які несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника, у зв`язку з доведенням його до банкрутства відносяться будь-які особи, наслідком дій або бездіяльності яких стало банкрутство юридичної особи.

86. Телеологічний спосіб тлумачення зазначених норм приводить до висновку про те, що таке розуміння поняття третіх осіб як суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідає змісту інституту субсидіарної відповідальності осіб винних у доведенні до банкрутства боржника, метою якого є створення для кредиторів в межах справи про банкрутство додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів та недопущення використання юридичної особи як інструменту безпідставного збагачення за чужий рахунок, відтак забезпечення стабільності функціонування ринку та фінансової дисципліни.

87. Юридичним механізмом досягнення наведеної мети є притягнення винних осіб у доведенні боржника до банкрутства, які використовували таку особу як прикриття ("вуаль") для досягнення своїх цілей (отримання доходів, матеріальної вигоди, зокрема через зловживання правом тощо), до додаткової (субсидіарної) відповідальності.

88. Тож визначаючи суб`єкта відповідальності суду слід враховувати, що кожна дія або бездіяльність, які стали причиною неплатоспроможності боржника, має визначатися окремо так само як і особи, причетні до такої дії (бездіяльності).

89. Вочевидь, що на особу, яка отримала вигоду з протиправної, в тому числі недобросовісної, поведінки керівника чи засновників боржника поширюються правила субсидіарної відповідальності.

90. Згідно з цими правилами суб`єктом субсидіарної відповідальності може бути особа, яка отримала істотну (відносно масштабу діяльності боржника) вигоду у вигляді збільшення активів, яка не могла б утворитися у випадку відповідності дій засновників та керівника боржника закону, в тому числі принципу добросовісності.

91. Подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 11.01.2024 у справі №910/6614/20 (на яку посилається Фонд у касаційній скарзі).

92. У постанові від 08.06.2023 у справі № 910/17743/18 Верховний Суд також зазначив, що до суб`єктів субсидіарної відповідальності слід віднести осіб, які отримали істотний актив боржника на підставі актів, рішень, правочинів тощо прийнятих засновниками чи керівником боржника на шкоду інтересам останнього та його кредиторів, які можуть виражатися, зокрема у (перелік не є вичерпним):

- прийнятті ключових ділових рішень з порушенням принципів добросовісності та розумності, в тому числі узгодження, укладення або схвалення правочинів на завідомо невигідних умовах або з особами завідомо нездатними виконати свої зобов`язання ("фірмами одноденками" тощо);

- наданні вказівок з приводу вчинення явно збиткових операцій;

- призначенні на керівні посади осіб, результат діяльності яких явно не відповідає інтересам юридичної особи;

- створенні і підтриманні такої системи управління боржником, яка націлена на систематичне отримання вигоди третьою особою на шкоду боржнику і його кредиторам;

- використанні документообігу, який не відображає реальних господарських операцій;

- отриманні такими особами істотних переваг з такої системи організації підприємницької діяльності, яка спрямована на перерозподіл (в тому числі за допомогою недостовірного документообігу), сукупного доходу, отримуваного від здійснення даної діяльності особами, об`єднаними спільним інтересом (наприклад, єдиним виробничим циклом), на користь ряду цих осіб з одночасним акумулюванням на стороні боржника основного боргового навантаження; - використанні і розпорядженні майном боржника, як своїм особистим, нехтуючи інтересами кредиторів;

- вчинення інших юридичних дій, що не відповідають принципу добросовісності в комерційній (діловій) практиці тощо.

93. Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведенні до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

94. При цьому аналіз частини 2 статті 61 КУзПБ свідчить про відсутність заборони для покладення субсидіарної відповідальності на суб`єктів відповідальності, якщо на час відкриття / здійснення провадження у справі про банкрутство їх повноваження припинились. Час, що минув з дати припинення повноважень суб`єктів відповідальності до дати відкриття справи про банкрутство боржника, не є вирішальним чинником, що впливає на встановлення складу об`єктивної сторони правопорушення, однак має враховуватися судами поряд з іншими обставинами справи при встановленні причинно-наслідкового зв`язку між винними діями суб`єкта відповідальності та настанням негативних наслідків у боржника, які є підставою субсидіарної відповідальності (зокрема, встановлення обставин щодо можливості усунення таких негативних наслідків іншими посадовими особами боржника, які були наділені управлінськими функціями щодо боржника після припинення повноважень суб`єкта відповідальності, однак не вчинили належних дій з усунення негативних наслідків).

95. Щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).

96. Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

97. Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини, та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

98. Особа вправі протиставити будь-які аргументи на користь відсутності умислу або й необережності при покладенні на неї субсидіарної відповідальності. Ненадання контраргументів свідчить про усвідомлення особою статусу та наслідків та відсутність критеріїв, які б могли впливати на оцінку обставин справи.

99. Якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника, викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, які стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 Господарського процесуального кодексу України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. У силу статті 13 Господарського процесуального кодексу України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої своєї поведінки.

100. Верховний Суд у постанові від 29.06.2023 у справі №923/1054/15 (на яку посилається ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі) виклав правову позицію, що ненадання ліквідатору керівниками банкрута первинних фінансових документів боржника задля визначення підстав для стягнення дебіторської заборгованості за умови істотного розміру цієї заборгованості в структурі активів боржника, є бездіяльністю, котра не відповідає інтересам цієї юридичної особи та є недобросовісною, вчинена на шкоду кредиторам банкрута, та не дозволяє ліквідатору здійснити дії з повернення цієї дебіторської заборгованості.

101. Відсутність у осіб, які притягуються до субсидіарної відповідальності зацікавленості в наданні документів, що відображають реальний стан справ і дійсний господарський оборот, не повинна знижувати правову захищеність кредиторів під час необґрунтованого порушення їх прав. Тому, якщо ліквідатор із посиланням на ті чи інші докази належно обґрунтував наявність підстав для притягнення особи до субсидіарної відповідальності та неможливість погашення вимог кредиторів внаслідок її дій (бездіяльності), на неї переходить тягар спростування цих тверджень ліквідатора, з урахуванням чого вона має довести, чому письмові документи та інші докази ліквідатора не можуть бути прийняті на підтвердження його доводів, надавши свої докази і пояснення щодо того, як насправді здійснювалася господарська діяльність (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №916/313/20, на яку посилається Фонд у касаційній скарзі).

102. Водночас, Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) наголосив, що однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності.

103. Необхідна сукупність обставин, що утворюють склад відповідного правопорушення, зокрема доведення боржника до банкрутства його засновником (учасником, керівником тощо), недостатність майна / активів у складі ліквідаційної маси для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів та розмір субсидіарної відповідальності, повинна бути підтверджена доказами, які відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

104. Господарський суд під час розгляду відповідної заяви оцінює подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, з точки зору відповідності їх наведеним у критеріям.

105. До таких доказів належать, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, висновок про наявність або відсутність ознак доведення боржника до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення, складені відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності, тощо. КУзПБ не містить вичерпного переліку доказів, які підтверджують факт доведення боржника до банкрутства та / або спростовують такий факт.

106. Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

107. Проаналізувавши зміст судових рішень господарський судів попередніх інстанцій у цій справі в оскаржуваній частині, Верховний Суд вбачає, що вони ухвалені без належного врахування наведених висновків щодо правильного застосування положень частини 2 статті 61 КУзПБ, зокрема, необхідності ґрунтовного дослідження наданих учасниками справи доказів із наданням правової оцінки обставинам справи з точки зору наявності / відсутності в діях відповідної особи чи осіб усіх елементів господарського правопорушення як підстави для притягнення їх до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

108. Так, дослідивши наявні у справі докази, господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини щодо погіршення фінансово-господарського стану Боржника у період з 01.01.2006 до 31.12.2008, коли керівником Боржника був ОСОБА_1 ; укладення Боржником у особі ОСОБА_1 у 2008 році, попри його поточну неплатоспроможність, Кредитних договорів з ВАТ "ВТБ Банк" та ВАТ "КБ "Надра"; невиконання зобов`язань Боржника за Кредитними договорами, що призвело до збільшення кредиторської заборгованості Боржника.

109. Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями / бездіяльністю ОСОБА_1 як керівника Боржника у період з листопада 2006 року по січень 2009 року та доведенням Боржника до банкрутства, зокрема, визнавши доведеними обставини неналежного виконання ОСОБА_1 своїх повноважень як керівника Боржника.

110. При цьому місцевий господарський суд помилково надав преюдиційного значення обставинам, наведеним в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 09.04.2015 у справі №760/28230/13-к, залишивши поза увагою, що положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України надають преюдиційне значення щодо питання, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, саме обвинувальному вироку в кримінальному провадженні, до яких указана ухвала не належить. Водночас господарський суд першої інстанції не з`ясував постановлення вироку в зазначеній справі та встановлення ним певних обставин, які б мали преюдиційне значення в цій справі.

111. Апеляційний господарський суд у оскаржуваній постанові також послався на зазначені в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 09.04.2015 у справі №760/28230/13-к обставини як такі, що підтверджують неналежне виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків керівника Боржника, але не навів мотивів, з яких наведені в зазначеній ухвалі твердження можуть бути покладені в основу висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ознак доведення Боржника до банкрутства.

112. Разом з тим зі змісту процитованого в оскаржуваних судових рішень фрагменту зазначеної ухвали у справі №760/28230/13-к вбачається, що перелічені обставини викладено саме в контексті мотивів обвинувачення, а не встановлених судом фактів. Водночас із указаної цитати не вбачається, в якій саме частині ОСОБА_1 визнав свою вину в скоєнні відповідного кримінального правопорушення, зокрема, які саме обставини, окрім факту роботи директором Боржника та звільнення, він підтвердив, що надавало би підстави для прийняття їх до уваги з урахуванням принципу заборони суперечливої поведінки.

113. Також господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи безпосередньо не дослідили, в чому полягало неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків як керівника Боржника в розумінні статті 61 КУзПБ та чи підтверджується воно наявними в матеріалах справи доказами з урахуванням оцінки їх належності, допустимості, взаємозв`язку, а також стандарту вірогідності доказів.

114. Господарські суди виходили з того, що саме ОСОБА_1 уклав від імені Боржника Кредитні договори в 2008 році без обґрунтування доцільності їх укладення, економічної мети, спрямування отриманих кредитних коштів, а також не вчинив будь-яких дій для покращення фінансового стану Боржника (укладення економічно-вигідних для Боржника правочинів, ініціювання проведення загальних зборів учасників товариства задля вирішення питання доцільності вжиття відповідних заходів для запобігання банкрутству боржника тощо).

115. Проаналізувавши положення статуту Боржника (у редакції, затвердженій протоколом зборів учасників від 11.06.2008), господарські суди першої та апеляційної інстанцій відхилили доводи ОСОБА_1 щодо обмеженості його повноважень як керівника Боржника виключно здійсненням організаційно-представницьких функцій та сплати обов`язкових платежів, оскільки наявність у статуті таких обмежень не спростовує обставин укладення ОСОБА_1 у 2008 році Кредитних договорів, а необхідність згоди зборів учасників Боржника на укладення відповідних правочинів (сума яких перевищує розмір, визначений статутом Боржника) не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за їх укладення, яке входило до його прямої компетенції.

116. Верховний Суд погоджується з тим, що саме лише обмеження повноважень керівника на укладення правочинів на певну суму коштів не є достатньою підставою для звільнення його від субсидіарної відповідальності за наслідки, спричинені боржнику укладенням такого правочину та / або його виконанням. Однак для застосування такої відповідальності недостатньою є лише констатація факту укладення правочину керівником боржника, необхідним є встановлення у межах стандарту доказування, визначеного статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, сукупності обставин, які характеризують роль такого керівника та / або учасників боржника, інших осіб у процесі укладення відповідного договору та / або його виконання, тобто конкретних дій / бездіяльності щодо ініціювання та / або сприяння такому укладенню всупереч інтересам боржника, приховування певної інформації щодо його економічної недоцільності, визначення завідомо невигідних умов договору, вчинення / невчинення дій з його виконання, належного контролю за використанням отриманих коштів, виведення їх на свою користь чи на користь інших осіб тощо.

117. Під час розгляду цієї справи господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що згідно з положеннями пункту 10.4 статуту Боржника (в редакції на момент укладення Кредитних договорів) прийняття рішення про отримання позики та / або кредитів, якщо кожен окремо перевищує суму в 500000,00 доларів США, що на момент реєстрації статуту дорівнювало 2425750,00 грн, віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників; до того ж згідно з протоколом №76 загальних зборів учасників Боржника від 31.12.2007 передбачено здійснення директором товариства управління фінансовими ресурсами Боржника, окрім платежів до бюджету, виключно за погодженням з представником учасників товариства ОСОБА_2 .

118. За таких обставин господарські суди мали надати належну правову оцінку доводам сторін і наявним у справі доказам щодо процесу прийняття рішення про укладення Кредитних договорів, зокрема: чи надавали учасники Боржника згоду на їх укладення (виражену шляхом прийняття рішення загальних зборів учасників або погодження уповноваженою особою учасників - ОСОБА_2 ); чи мали учасники (їх представник) відомості про фінансовий стан Боржника та ризики таких правочинів; чи виражали учасники (їх представник) та / або ОСОБА_1 заперечення проти укладення Кредитних договорів, зауваження щодо їх умов; чи вчиняли після укладення Кредитних договорів дії, спрямовані на належне використання кредитних коштів і забезпечення виконання зобов`язань тощо. Належних висновків з перелічених питань у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень не наведено.

119. Разом з тим, слушно зазначивши про покладення саме на суб`єкта відповідальності тягаря спростування наявності його вини в доведенні боржника до банкрутства внаслідок вчинених ним дій / бездіяльності, зважаючи на встановлену статтею 61 КУзПБ презумпцію, яка є спростовною, господарські суди першої та апеляційної інстанцій по суті позбавили ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на спростування такої презумпції, не надавши належної правової оцінки наданим ним доводам і доказам (із наведенням обґрунтування прийняття їх до уваги чи відхилення в мотивувальній частині судового рішення).

120. Так, при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови господарські суди зазначили про відсутність будь-якого обґрунтування ОСОБА_1 розумності та економічної доцільності, мети укладення Кредитних договорів, пояснень стосовно того, яким чином були витрачені отримані Боржником кредитні кошти за Кредитними договорами, їх належного виконання Боржником у частині повернення заборгованості та сплати процентів у період, коли керівником Боржника був ОСОБА_1 тощо.

121. Проте наведене не відповідає змісту, зокрема, наданих ОСОБА_1 відзиву на Заяву та апеляційної скарги, в яких він стверджував про стабільність фінансових показників Боржника до січня 2009 року, збільшення показників чистого прибутку згідно з наданим ліквідатором Боржника звітом, відкриття нових магазинів, отримання кредитів на підставі рішень загальних зборів учасників товариства та за наслідками проведених банками фінансових моніторингів активів Боржника, системного повернення кредитних коштів, а також про погіршення фінансового стану Боржника внаслідок рейдерського захоплення та виникнення корпоративного спору між його бенефіціарними власниками ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , переведення активів Боржника ОСОБА_2 на користь належного йому ТОВ "Персональна Електроніка" без участі ОСОБА_1 тощо.

122. Перелічені доводи ОСОБА_1 не отримали належної правової оцінки господарських судів з точки зору відповідності їх фактичним обставинам, підтвердження наданими ОСОБА_1 і наявними у справі про банкрутство Боржника доказами, а також спростування ними (в разі наявності) вини ОСОБА_1 у доведенні Боржника до банкрутства.

123. Зокрема, пославшись на визнання грошових вимог ВАТ "ВТБ Банк" та ВАТ "КБ "Надра" до Боржника ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2011 у цій справі, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили структуру таких грошових вимог та строки виникнення відповідних зобов`язань з точки зору оцінки доводів ОСОБА_1 про часткове виконання зобов`язань за Кредитними договорами у період, коли він був керівником Боржника.

124. Також господарські суди не здійснили з використанням встановленого статтею 79 Господарського процесуального кодексу України стандарту вірогідності доказів належної оцінки доводів ОСОБА_1 щодо альтернативних причин погіршення фінансового стану Боржника, зокрема, втрати активів / документації, корпоративного конфлікту, зміни контролю над Боржником, виведення його активів на користь інших осіб.

125. З огляду на викладене Верховний Суд вважає передчасним висновок господарських судів першої та апеляційної інстанції про покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника, адже він не ґрунтується на належній процесуальній оцінці істотних для справи доводів і доказів, що унеможливлює перевірку правильності застосування частини 2 статті 61 КУзПБ у касаційному порядку без виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених у статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

126. Відхиляючи вимоги ліквідатора Боржника про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на ОСОБА_2 , господарські суди попередніх інстанцій, виходили з того, що зазначена особа не була ні учасником, ані керівником Боржника, на неї не розповсюджувалися права та обов`язки органу управління товариством, визначені статутом, а також з відсутності будь-яких доказів безпосереднього управління ОСОБА_2 фінансовими ресурсами Боржника, їх неналежного використання, виведення на користь пов`язаних осіб тощо у період з 26.10.2007 до кінця 2008 року.

127. Однак господарські суди залишили поза увагою, що частиною 2 статті 61 КУзПБ до суб`єктів субсидіарної відповідальності, окрім засновників (учасників, акціонерів) та керівників боржника, віднесено також інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи можуть іншим чином визначати його дії попри відсутність формалізованих зв`язків з боржником.

128. З встановлених у оскаржуваних судових рішеннях обставин вбачається, що учасники товариства Боржника рішенням, оформленим протоколом №76 від 31.12.2007, надали ОСОБА_2 повноваження щодо погодження дій директора Боржника з управління фінансовими ресурсами Боржника. При цьому представником учасників, які володіли 100% голосів, на вказаних загальних зборах виступав саме ОСОБА_2 . Наведене потребувало оцінки з точки зору наявності у ОСОБА_2 повноважень визначати волю Боржника, зокрема, спільно з його директором, впливати на його поведінку в господарських правовідносинах.

129. З огляду на таке для вирішення питання про наявність / відсутність підстав для віднесення ОСОБА_2 до суб`єктів, на яких може бути покладена субсидіарна відповідальність за зобов`язаннями Боржника в разі доведення його до банкрутства із застосуванням передбаченої частиною 2 статті 61 КУзПБ спростовної презумпції вини, необхідним є дослідження обставин щодо виконання ОСОБА_2 зазначених повноважень, наданих учасниками Боржника, у відповідний період, коли фінансово-господарський стан Боржника істотно погіршився, його ролі в прийнятті рішень щодо укладення / виконання Кредитних договорів тощо.

130. Проте господарські суди першої та апеляційної інстанцій при відмові в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 обмежилися посиланням на формальну відсутність у нього статусу учасника / керівника Боржника та загальним твердженням про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями / бездіяльністю ОСОБА_2 та доведенням Боржника до банкрутства, не зазначивши в оскаржуваних судових рішеннях мотивів оцінки встановлених ними обставин щодо наданих ОСОБА_2 учасниками Боржника повноважень на погодження управління його фінансовими ресурсами, не проаналізувавши аргументи сторін щодо того, чи здійснювалося фактично таке погодження у зв`язку укладенням і виконанням Кредитних договорів, яким було його фактичне значення тощо.

131. Також господарські суди не надали правової оцінки доводам ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 був кінцевим бенефіціарним власником Компанії з обмеженою відповідальністю "Форсконнет Лімітед", яка була учасником Боржника.

132. За відсутності належної оцінки наведених обставин та доводів сторін господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про недоведеність підстав для притягнення ОСОБА_2 до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника.

133. При цьому господарські суди першої та апеляційної інстанцій недоречно послалися на те, що ОСОБА_2 є кредитором Боржника і включений до реєстру вимог кредиторів з грошовими вимогами на суму 46052878,59 грн. Такі обставини самі по собі не можуть підміняти оцінку юридично значущих для вирішення спору обставин щодо можливого контролю / впливу зазначеної особи на поведінку Боржника, щодо наявності / відсутності причинно-наслідкового зв`язку між відповідними діями / бездіяльністю та неплатоспроможністю Боржника. Наявність у певної особи статусу кредитора у справі про банкрутство не є підставою для звільнення її від субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями відповідного боржника, а також не є самостійним доказом відсутності її вини в доведенні боржника до банкрутства. Натомість залучення пов`язаної з боржником особи як кредитора у справі про банкрутство може використовуватися задля впливу на хід процедури банкрутства та обсяг задоволених грошових вимог інших кредиторів тощо.

134. Отже, висновки господарських судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на належному виконанні вимог статей 86, 236, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доводів учасників справи, наявних у справі та додатково поданих доказів, всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також з урахуванням актуальних висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права в подібних правовідносинах (зокрема тих, на які посилаються скаржники).

135. Такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно, адже переоцінка доказів, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими не входять до меж розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.

136. Водночас Верховний Суд наголошує, що згідно з приписами статей 2, 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; а також несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Неможливість самостійного надання учасником справи доказів врегульована статтею 81 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

137. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги слід задовольнити частково.

138. Відповідно до положень статей 300, 310 Господарського процесуального кодексу України необхідно скасувати оскаржувані постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції в частині висновків щодо вирішення питань про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Боржника на ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з переданням справи в зазначеній частині на новий розгляд.

139. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

140. В іншій частині оскаржувані судові рішення в касаційному порядку не переглядались.

Розподіл судових витрат

141. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2025 у справі №44/440-б у частині покладення на ОСОБА_1 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" грошових коштів у розмірі 525149239,53 грн, а також у частині відмови у задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" про покладення на ОСОБА_2 субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" та стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті`Ком" грошових коштів у розмірі 525149239,53 грн. Справу в зазначеній частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков