ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 р. м. Житомир Справа № 906/306/25

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Андрощук О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача1: не прибув;

від відповідача2: не прибув;

прокурор Чарліна О.В. - службове посвідчення №079409 від 07.06.2024,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Виконувача обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області

до 1) Гуманітарного відділу Баранівської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія"

про визнання недійсним договору та стягнення 2080728,00 грн

Виконувач обов`язків керівника Звягельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області до Гуманітарного відділу Баранівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія", у якому просить:

- визнати недійсним договір від 25.08.2023 №239 про постачання товару, укладений між Гуманітарним відділом Баранівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" на користь Гуманітарного відділу Баранівської міської ради грошові кошти у розмірі 2080728,00 грн;

- стягнути з Гуманітарного відділу Баранівської міської ради одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 2080728,00 грн в дохід держави.

Ухвалою від 12.03.2025 суд залишив позовну заяву без руху та надав прокурору час для усунення недоліків позовної заяви.

14.03.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 31.03.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 30.04.2025 о 10:30.

25.04.2025 на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог по справі №906/306/25, в яких останній просить суд розглядати справу без участі представника за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 30.04.2025 суд відклав підготовче засідання на 26.05.2025 о 15:30.

20.05.2025 на адресу суду від відповідача1 надійшли такі документи:

- клопотання від 14.05.2025, згідно якого останній просить суд долучити до матеріалів справи гарантійний лист від 10.08.2023 про відсутність підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі (UA-2023-08-04-009101-a), що підтверджують відсутність підстав визначених у пункті 47 Особливостей;

- клопотання від 14.05.2025 про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою від 26.05.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 18.06.2025 о 14:30.

Протокольною ухвалою від 18.06.2025 суд з уразуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод продовжив строк підготовчого провадження та оголосив перерву до 08.07.2025.

03.07.2025 до суду від Звягельської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення.

Ухвалою від 08.07.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.07.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, судове засідання у справі, призначене на 28.07.2025, не проводилось, тому суд ухвалою від 31.07.2025 призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 02.09.2025.

Судове засідання, яке було призначено на 02.09.2025 не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для його проведення (у період з 10:21 по 12:35) на території м. Житомира та Житомирської області тривала повітряна тривога, тому суд ухвалою від 02.09.2025 призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 11.09.2025.

Судове засідання, яке було призначено на 11.09.2025 не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для його проведення (у період з 10:58 по 11:14) на території м. Житомира та Житомирської області тривала повітряна тривога, тому суд ухвалою від 11.09.2025 призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 13.10.2025.

Ухвалою від 13.10.2025 суд зупинив провадження у справі №906/306/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №922/3456/23.

Ухвалою від 07.01.2026 суд поновив провадження у справі №906/306/25, призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 22.01.2026.

Протокольною ухвалою від 22.01.2026 суд з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголосив перерву в судовому засіданні до 23.02.2026.

Прокурор у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач, відповідача1 та відповідач2 повноважних представників у судове засідання не направили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином (т.2, а.с.74-75).

Враховуючи те, що явка представників позивача, відповідача1 та відповідача2 у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась та їх неявка в засідання суду не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача, відповідача1 та відповідача2.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення уповноваженої особи Гуманітарного відділу Баранівської міської ради про визнання переможцем торгів та намір укласти договір з ТОВ "Паливна енергетична компанія", яке оформлене протоколом від 18.08.2023 №130, не відповідає вимогам законодавства, оскільки станом на момент публікації оголошення про проведення закупівлі UA-2023-08-04-009101-a, її фактичного проведення, у тому числі розгляду пропозицій, та прийняття уповноваженою особою Гуманітарного відділу Баранівської міської ради вказаного рішення відповідача2 згідно з рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.07.2023 №60/76-р/к притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) та накладено штраф, тому, зважаючи на положення п.4 ч.1 ст.17 Закону України "Про публічні закупівлі", пп.4 п.47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178, відповідач1 мав прийняти рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний був відхилити тендерну пропозицію учасника. Прокурор вважає, що укладений між відповідачем1 та відповідачем2 за результатами проведених торгів договір про постачання товару №239 від 25.08.2023 підлягає визнанню недійсним, так як укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг. Прокурор зазначає, що відповідач2, маючи намір на укладання незаконного договору від 25.08.2023 №239 про постачання товару з метою отримання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, його суперечність інтересам держави і суспільства, прагнув та свідомо допускав настання протиправних наслідків, прийняв участь у процедурі закупівлі, за результатами якої отримав кошти у сумі 2080728,00 грн, тому на підставі ч.3 ст.228 ЦК України отримані відповідачем2 за цим договором кошти у розмірі 2080728,00 грн підлягають поверненню Гуманітарному відділу Баранівської міської ради, а отримані ним за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

У поясненнях Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області (т.1, а.с.237-242) вказано, що прокурором не доведено факту бездіяльності управління та права управління звертатися до суду із відповідним позовом. Зазначено, що управлінням перевірка та моніторинг процедури закупівлі №UA-2023-08-04-0091101-a, а також перевірка дотримання вимог законодавства в частині укладання договору №239 від 25.08.2023 за результатами процедури закупівлі не проводились. Держаудитслужбі надано право тільки порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, але разом з тим позбавлено права самостійного звернення з вказаними позовними вимогами; стягувати кошти, одержані за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства лише у дохід держави; звертатись до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених порушень виключно за результатами проведених заходів державного фінансового контролю.

Відповідач1 у клопотанні (т.2, а.с.8-9) зазначає, що уповноваженою особою з публічних закупівель дотримано всю процедуру закупівель, передбачену Законом України "Про публічні закупівлі", Особливостями здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування. Як вказує відповідач1, з метою підтвердження інформації про відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції відповідача2, визначених пунктом 47 Особливостей, уповноваженою особою з публічних закупівель здійснено перевірку інформації на офіційному сайті Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, проте у зв`язку з воєнним станом в Україні сайт не функціонував. Разом з тим, відповідач2 надав гарантійний лист №61/17 від 10.08.2023, у якому гарантовано та підтверджено відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції, тому на підставі наданої інформації уповноваженою особою з публічних закупівель прийнято рішення про визнання переможцем торгів та намір укласти договір з ТОВ "Паливна енергетична компанія".

У письмових поясненнях (т.2, а.с.27-31) Звягельська окружна прокуратура доводить, що Північний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Житомирської області.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає правомірним звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі визначеного ним позивача.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У рішенні від 08.04.1999 N З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).

Порушення інтересів держави у цій справі прокурор обґрунтовує укладенням між відповідачем1 та відповідачем2 договору від 25.08.2023 №239 про постачання товару з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, оскільки відповідачу2 було достеменно відомо про прийняте відносно нього територіальним відділенням Антимонопольного комітету України рішення про вчинення антиконкурентних узгоджених дій на накладання штрафів. Як зазначає прокурор, завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину полягала у тому, щоб обійти встановлені Законом України "Про публічні закупівлі" обмеження і тим самим продовжити отримувати прибуток, що порушує правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, не сприяє розвитку конкуренції у державі. Наявність таких намірів у ТОВ "Паливна енергетична компанія" є очевидною, оскільки воно усвідомлювало або повинно було усвідомлювати протиправність прийняття участі у процедурі закупівлі та укладання договору, який суперечить інтересам держави і суспільства та прагнуло настання наслідків.

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Відтак, представництво прокурором інтересів держави у суді: по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру", навівши відповідне обґрунтування цього.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічною закупівлею є придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.7 Закону України "Про публічні закупівлі", рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії (ч.1 ст.8 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про основні засади здійснення фінансового контролю в Україні", здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлю (ч.1 ст.2 Закону України "Про публічні закупівлі").

Відповідно до п.8,10 ч.1 ст.10 Закону України "Про публічні закупівлі" органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з п.1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є, зокрема реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів (пп.1,3 п.3 Положення).

Відповідно до пп.20 п.6 Положення, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Пунктом 7 Положення визначено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Наказом Держаудитслужби України від 02.06.2016 №23 затверджено Положення про Північний офіс Держаудитслужби, відповідно до п.1 якого Північний офіс Держаудитслужби (далі - Офіс) підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Вінницькій, Житомирській, Черкаській, Чернігівській областях (далі - управління). Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно. У місті Києві та на території Київської області реалізацію державного фінансового контролю здійснює апарат Офісу. На території інших адміністративно-територіальних одиниць Офіс та управління здійснюють реалізацію державного фінансового контролю за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

Основним завданням Офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Вінницької, Житомирської, Київської, Черкаської, Чернігівської областей, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників та в місті Києві (п.3 Положення).

Відповідно до пп.18 п.6 Положення Північний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Згідно з п.1, 3 Положення про Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, затверджене наказом Північного офісу Держаудитслужби від 20.10.2016 №18, Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області є структурним підрозділом Північного офісу Держаудитслужби. Основним завданням Управління є реалізація повноважень Офісу на території області місцезнаходження такого управління, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

Таким чином, саме Північний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Житомирської області.

Враховуючи викладене, суд погоджується з тим, що у даному випадку захист інтересів держави насамперед має здійснюватися Північним офісом Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області як суб`єктом, що здійснює заходи державного фінансового контролю.

За приписами ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що Звягельською окружною прокуратурою 21.02.2025 за №54-84-833вих-25 скеровано на адреси Північного офісу Держаудитслужби та Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яким поінформовано останніх про виявлені порушення інтересів держави та запропоновано самостійно вжити протягом розумного строку заходи щодо звернення до суду із відповідним позовом (т.1, а.с.148-153).

Північний офіс Держаудитслужби листом від 05.03.2025 №262616-17/1797-2025 (т.1, а.с.154-155) повідомив Звягельську окружну прокуратуру, що законодавством не передбачено звернення офісу до суду з позовом про визнання недійсними договорів (у тому числі укладених за результатами процедур закупівель).

Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області листом від 26.02.2025 №260631-17/511-2025 повідомило Звягельську окружну прокуратуру, що ТОВ "Паливна енергетична компанія" з огляду на норми ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" не належить до підконтрольних органам державного фінансового контролю установ, тому в Управління відсутні правові підстави для вжиття заходів на захист порушених інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсними вищевказаних договорів про постачання електричної енергії споживачу та стягнення з ТОВ "Паливна енергетична компанія" грошових коштів (т.1, а.с.156-157).

Водночас суд враховує, що наведені вище твердження Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області та Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області спростовуються, зокрема ч.1 ст.2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якою до головних завдань органу державного фінансового контролю відноситься здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності, зокрема на підприємствах, в установах та організаціях, які о т р и м у ю т ь (о т р и м у в а л и у періоді, який перевіряється) к о ш т и з б ю д ж е т і в усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно. При цьому згідно з п.8,10 ч.1 ст.10 Закону України "Про публічні закупівлі" органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Посилання Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області на те, що органи державного фінансового контролю можуть звертатися до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених порушень виключно за результатами проведених заходів державного фінансового контролю та зі стягнення коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства, лише у дохід держави, є безпідставними, оскільки, отримавши інформацію від Звягельської окружної прокуратури про виявлені порушення законодавства, відповідні органи з огляду на наведені вище норми закону, були наділені повноваженнями на здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства.

Суд враховує, що Верховний Суд неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким вказана служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах (постанови у справах №906/296/18 від 13.09.2019, №904/5598/18 від 30.07.2020, №911/1534/19 від 01.09.2020), тому доводи Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області та Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області про відсутність повноважень щодо звернення до господарського суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю є помилковими.

Таким чином, орган, уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи поінформованим про їх порушення, проявив пасивність та не вжив протягом розумного строку жодних дій для захисту інтересів держави, позов на захист інтересів держави у спірних правовідносинах до суду не подав, тим самим допустивши невиконання покладених на нього функцій. При цьому із

Матеріалами справи підтверджується те, що Звягельська окружна прокуратура листом від 06.03.2025 №54-84-1045вих25 (т.1, а.с.208) на виконання вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Північний офіс Держаудитслужби у Житомирській області та Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області про те, що буде заявлено позов в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області про визнання недійсним договору, як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам з умислу однієї сторони, та застосування наслідків його недійсності.

Відповідно до п.37-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Водночас суд враховує, що зі змісту листів, наданих у відповідь на повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" вбачається, що органами державного фінансового контролю заходи реагування шляхом пред`явлення позову до суду не лише не вживалися, але і не плануються.

З наведеного вбачається, що самого факту не звернення до суду з позовом в інтересах держави уповноваженого органу, що був завчасно повідомлений про наявність порушень інтересів держави незалежно від причин не звернення та їх поважності, достатньо для висновку про його бездіяльність, а отже і неналежне здійснення захисту порушених інтересів держави, тому у даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Суд встановив, що прокурором дотримано вимоги ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та враховуючи не вчинення визначеним прокурором в якості позивача органом заходів щодо захисту порушених інтересів держави та те, що право на судовий захист в силу ст.64 Конституції України, ст.4 ГПК України не може бути обмежене, суд вважає, що прокурор правомірно звернувся з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Житомирській області.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2023 Гуманітарним відділом Баранівської міської ради (відповідач1) на електронному майданчику публічних закупівель опубліковано оголошення UA-2023-08-04-009101-а про проведення відкритих торгів з особливостями за предметом закупівлі "Вугілля кам`яне марки ДГ (13-100), вугілля буре марки Б, брикети торф`яні для побутових потреб" (т.1, а.с.32-34).

У протоколі затвердження річного плану закупівель UA-P-2023-08-04-002577-b вказано, що очікувана вартість предмета закупівлі становить 2204800,00 грн, джерелом фінансування закупівлі є місцевий бюджет (т.1, а.с.35-36).

Пропозицію для участі у відкритих торгах подано лише Товариством з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" (відповідач2), що підтверджується реєстром отриманих тендерних пропозицій/пропозицій UA-2023-08-04-009101-a (т.1, а.с.37).

У гарантійному листі відповідача2 від 10.08.2023 вих.№61/17 про відсутність підстав для відмови від участі у процедурі закупівлі (UA-2023-08-04-009101-a), що підтверджують відсутність підстав визначених у пункті 47 Особливостей (т.1, а.с.38-39), зокрема зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" протягом останніх трьох років не притягувалось до відповідальності за порушення, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.

Відповідно до протоколу про розкриття тендерних пропозицій/пропозицій UA-2023-08-04-009101-a, 18.08.2023 відповідачем1 було розкрито тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" (т.1, а.с.40-41).

Згідно з протоколом уповноваженої особи про розгляд тендерної пропозиції та прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю №130 від 18.08.2023 (т.1, а.с.42-43) визначено переможцем торгів на закупівлю товару Тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100), вугілля буре марки Б, брикети торф`яні для побутових потреб) - учасника Товариство з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія", оскільки за результатами оцінки його пропозиція являється найбільш економічно вигідною, за результатами розгляду його пропозиція відповідає тендерній документації та в замовника відсутні підстави для відмови в участі у процедурі закупівлі учаснику; прийнято рішення про намір укласти договір з ТОВ "Паливна енергетична компанія" на закупівлю товару Тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100), вугілля буре марки Б, брикети торф`яні для побутових потреб).

Повідомлення про намір укласти договір про закупівлю UA-2023-08-04-009101-a опубліковано на електронному майданчику публічних закупівель (т.1, а.с.44-45).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2023 між Гуманітарним відділом Баранівської міської ради (замовник, відповідач1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" (постачальник, відповідач2) був укладений договір про постачання товару №239 (т.1, а.с.46-52), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується у 2023 році поставити замовникові товари, зазначені в специфікації, що є додатком до цього договору і його невід`ємною частиною, а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування товару: Тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100), вугілля буре марки Б, брикети торф`яні для побутових потреб) (п.1.2 договору).

Загальна сума договору становить 2080728,00 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 346788,00 грн (п.3.1 договору).

За умовами п.4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару та після підписання сторонами товарно-транспортної або видаткової накладної по мірі надходження коштів з бюджету на рахунок замовника протягом 10 календарних днів, але не пізніше 31.12.2023.

Згідно з п.5.1, 5.2 договору, строк поставки товарів: до 13.10.2023. Місце поставки товарів: за заявкою замовника, згідно переліку закладів, викладених у додатку 2 до договору.

Пунктом 10.1 визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У специфікації (додатку №1 до договору №239 від 25.08.2023) (т.1, а.с.51) сторони погодили найменування, кількість, ціну товару.

У додатку №2 до договору №239 від 25.08.2023 (т.1, а.с.52) наведено перелік закладів Гуманітарного відділу Баранівської міської ради, яким мають бути поставлені товари за заявкою замовника.

На електронному майданчику публічних закупівель опубліковано звіт про результати проведення процедури закупівлі UA-2023-08-04-009101-a від 25.08.2023 (т.1, а.с.53-55).

Матеріалами справи підтверджується те, що на виконання зобов`язань за договором відповідач1 сплатив відповідачу2 за договором про постачання товару №239 від 25.08.2,00 грн (т.1, а.с.56-85).

Звіт про виконання договору про закупівлю UA-2023-08-04-009101-a опубліковано на електронному майданчику публічних закупівель (т.1, а.с.86-88).

Водночас згідно з рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/76-р/к від 20.07.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", серед іншого, визнано, що ТОВ "Паливна енергетична компанія" (відповідач2) вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів під час участі у тендерних процедурах закупівель, накладено на ТОВ "Паливна енергетична компанія" штрафи за порушення законодавства про захист економічної конкуренції (т.1, а.с.89-114).

Матеріалами справи підтверджується те, що ТОВ "Паливна енергетична компанія" двічі оскаржувало рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/76-р/к від 20.07.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/14968/23 позов ТОВ "Паливна енергетична компанія" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 20.07.2023 №60/76-р/к залишено без розгляду (т.1, а.с.123-129).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/19426/23 у задоволенні позову ТОВ "Паливна енергетична компанія" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 20.07.2023 №60/76-р/к відмовлено (т.1, а.с.130-138).

У подальшому, з огляду на те, що ТОВ "Паливна енергетична компанія" не було сплачено штраф, накладений рішенням Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/76-р/к від 20.07.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.01.2025 у справі №906/677/24 за позовом Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до ТОВ "Паливна енергетична компанія" позов задоволено, стягнуто з ТОВ "Паливна енергетична компанія" до загального фонду державного бюджету України 272000,00 грн штрафу та 272000,00 грн пені (т.1, а.с.139-147).

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України).

Отже, встановлення взаємопогоджених дій декількох осіб, які мають єдину мету, спрямовану на набуття, зміну або припинення певних цивільних прав чи виконання певних обов`язків, є ознаками вчинення єдиного правочину такими особами. Поведінка сторін має засвідчувати єдність їх волі до настання відповідних правових наслідків. Багатосторонні правочини можуть оформлюватися договорами у письмовій формі як єдиними письмовими документами або укладатися шляхом взаємного обміну листами (повідомленнями, телеграмами), прийняттям до виконання зобов`язань чи фактичним учиненням взаємопогоджених дій, спрямованих на набуття певних прав (виконання певних обов`язків) його сторонами.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, у момент учинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК (яка була чинною у період існування спірних відносин).

За вказаного суд враховує, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами:

1) добросовісна конкуренція серед учасників;

2) максимальна економія, ефективність та пропорційність;

3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель;

4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них;

5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі;

6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Учасники процедур закупівлі, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч.5 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі").

Згідно з п.4 ч.1 ст.17 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.

Аналогічні положення містяться у пп.4 п.47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1178 від 12.10.2022.

Замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо учасник процедури закупівлі не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону (абз.1 п.1 ч.1 ст.31 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ч.5 ст.17 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації" та/або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним, або публічної інформації, що є доступною в електронній системі закупівель.

Згідно з абз.16,17 п.47 Особливостей, Учасник процедури закупівлі підтверджує відсутність підстав, зазначених в цьому пункті (крім підпунктів 1 і 7, абзацу чотирнадцятого цього пункту), шляхом самостійного декларування відсутності таких підстав в електронній системі закупівель під час подання тендерної пропозиції.

Замовник не вимагає від учасника процедури закупівлі під час подання тендерної пропозиції в електронній системі закупівель будь-яких документів, що підтверджують відсутність підстав, визначених у цьому пункті (крім абзацу чотирнадцятого цього пункту), крім самостійного декларування відсутності таких підстав учасником процедури закупівлі відповідно до абзацу шістнадцятого цього пункту.

Відповідно до ч.6 ст.31 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення, прийняте за результатом розгляду заяв, справ про узгоджені дії чи концентрацію, оприлюднюється на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України протягом 10 робочих днів з дня його прийняття. Рішення підлягає оприлюдненню в повному обсязі, крім інформації, яка визначена інформацією з обмеженим доступом.

Згідно з ч.2 ст.48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", органи Антимонопольного комітету України оприлюднюють рішення за результатом розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України протягом 10 робочих днів з дня його прийняття. Рішення підлягає оприлюдненню в повному обсязі, крім інформації, яка визначена інформацією з обмеженим доступом.

Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Рішення та розпорядження органу Антимонопольного комітету України набирають чинності з дня їх прийняття (ч.2 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Так, на офіційному сайті Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України https://northmtv.amcu.gov.ua/ за посиланням https://northmtv.amcu.gov.ua/npas/informaciya-schhodo-rishennya-vid-76-rk-u-spravi-202-0526-2019-schodo-porushennya-tov-pek-ta-tov-energoresursi-polissya було розміщено рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/76-р/к від 20.07.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким, зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) та накладення штрафу.

Однак, незважаючи на викладені вище обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Паливна енергетична компанія" у гарантійному листі від 10.08.2023 вих. №61/17 про відсутність підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі (UA-2023-08-04-009101-а), що підтверджують відсутність підстав, визначених у пункті 47 Особливостей, гарантувало та підтвердило, зокрема те, що ТОВ "Паливна енергетична компанія" протягом останніх трьох років не притягувалась до відповідальності за порушення, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.

Матеріалами справи підтверджується те, що ТОВ "Паливна енергетична компанія" двічі оскаржувало рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/76-р/к від 20.07.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу". Однак ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/14968/23 позов ТОВ "Паливна енергетична компанія" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 20.07.2023 №60/76-р/к залишено без розгляду, а рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/19426/23 у задоволенні позову ТОВ "Паливна енергетична компанія" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 20.07.2023 №60/76-р/к відмовлено.

Тобто, станом на момент публікації оголошення про проведення закупівлі UA-2023-08-04-009101-а, її фактичного проведення, у тому числі розгляду пропозицій та прийняття уповноваженою особою Гуманітарного відділу Баранівської міської ради рішення про визнання переможцем торгів ТОВ "Паливна енергетична компанія" та намір укласти договір, яке оформлене протоколом №130 від 18.08.2023, рішення Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №60/76-р/к від 20.07.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" набрало чинності та було оприлюднене у встановленому законом порядку.

При цьому згідно з поясненнями Гуманітарного відділу Баранівської міської ради, викладеними у клопотанні від 14.05.2025 №01-20/209 (т.2, а.с.8-9), з метою підтвердження інформації про відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції ТОВ "Паливна енергетична компанія", визначених пунктом 47 Особливостей, уповноваженою особою з публічних закупівель було здійснено перевірку інформації на офіційному сайті Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, проте у зв`язку з воєнним станом в Україні сайт не функціонував. Разом з тим, ТОВ "Паливна енергетична компанія" надано гарантійний лист №61/17 від 10.08.2023, у якому гарантовано та підтверджено відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції. На підставі наданої інформації уповноваженою особою з публічних закупівель прийнято рішення про визнання переможцем торгів та намір укласти договір з ТОВ "Паливна енергетична компанія".

Водночас суд враховує висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, до розгляду якої зупинявся розгляд цієї справи, про те, що наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових відносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).

За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.

Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.

Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.

У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші правові наслідки:

- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;

- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;

- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;

- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;

- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.

Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.

Санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.

Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Так, у справі "Arcuri and Others v. Italy" (рішення від 05.07.2001, заява №52024/99) ЄСПЛ наголосив, що конфіскація може бути пропорційною лише тоді, коли вилучається майно, яке є безпосереднім результатом незаконної діяльності, або використовувалося для такої діяльності. Це положення прямо корелює з обов`язком держави довести, що саме правочин, а не загальна поведінка сторін у сфері конкуренції, був укладений з метою, що "завідомо суперечить інтересам держави і суспільства".

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, а стверджував про невідповідність ТОВ "Паливна енергетична компанія" вимогам ст.17 Закону України "Про публічні закупівлі" та п.47 Особливостей, у зв`язку з чим, на його переконання, рішення уповноваженої особи Гуманітарного відділу Баранівської міської ради про визнання переможцем торгів та намір укласти договір з відповідачем2, яке оформлене протоколом №130 від 18.08.2023, прийняте з порушенням законодавства, тому договір №239 від 25.08.2023 про постачання товару укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг.

Натомість суд враховує, що поведінка відповідача2, який надав відповідачу1 недостовірну інформацію про відсутність підстав для відмови в участі у процедурі закупівлі, завідомо знаючи про притягнення його до відповідальності за порушення, передбачене п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів, що є підставою за п.4 ч.1 ст.17 Закону України "Про публічні закупівлі" та пп.4 п.47 Особливостей для прийняття відповідачем1 рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та відхилення тендерної пропозиції учасника, сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК.

Одночасно з цим прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).

Так, у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 Об`єднана палата Касаційного господарського суду виснувала, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Об`єднана палата звернула увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.

Об`єднана палата уточнила висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином:

При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).

Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що прокурор не довів, що сам договір №239 від 25.08.2023 про постачання товару за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства, у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину, зважаючи також і на те, що мала місце поставка палива за кошти місцевого бюджету.

При цьому обставини щодо притягнення учасника закупівлі до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та подання ним недостовірних відомостей для участі у процедурі закупівлі не можуть свідчити про невідповідність оспорюваного правочину інтересам держави та не впливають на його дійсність.

Сам лише факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів під час участі відповідача2 у іншій закупівлі, яке було встановлене рішенням Антимонопольного комітету України, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Також суд враховує те, що за загальним правилом, в разі визнання договору недійсним сторони повертаються в попередній стан. Однак частина 3 статті 228 ЦК України містить спеціальну норму, відповідно до якої повернути за недійсним правочином собі своє майно (кошти, тощо) має право лише сторона, яка не мала умислу на укладення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. А та сторона правочину, яка мала такий умисел, позбавлена права на повернення собі майна (коштів), оскільки це майно (кошти), яке до укладення правочину належали цій стороні, стягуються в дохід держави.

Іншими словами, якщо сторонами укладений договір поставки товару, який виконаний обома сторонами, то в разі наявності умислу лише у постачальника на укладення такого договору, постачальник має повернути кошти отримувачу товару, а отриманий товар не повертається постачальнику, а стягується у дохід держави.

З урахуванням викладеного, при правильному застосуванні цієї норми, з відповідача2 мали б бути стягнуті кошти на користь відповідача1, а з відповідача1 - стягнутий товар, отриманий за правочином, а не кошти, водночас всупереч наведеному у даній справі прокурор просить стягнути з відповідача1 не отриманий за договором товар - тверде паливо (вугілля кам`яне марки ДГ (13-100), вугілля буре марки Б, брикети торф`яні для побутових потреб), а кошти.

Також, зважаючи на те, що закупівлю товарів проводив Гуманітарний відділ Баранівської міської ради за гроші територіальної громади, а не держави, постраждалою є відповідна територіальна громада. Між тим, прокурор у позові просить стягнути кошти в дохід держави, а не місцевого бюджету, що вочевидь є непропорційним втручанням у право власності Баранівської територіальної громади.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд із цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України", обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином суд зазначає, що решта долучених до справи доказів та доводів сторін ретельно досліджена і наведених висновків суду не спростовує.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на відмову у задоволенні позову, відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Житомирську обласну прокуратуру.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 05.03.26

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

- прокуратурі, позивачу, відповідачам - через систему "Електронний суд".