ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 910/5645/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О.,

за участю секретаря судового засідання Сініцина В. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Київгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Васильченко Т.В.

від 30.01.2025

та на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Яценко О.В., Мальченко А.О., Гончарова С.А.

від 12.11.2025

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Акціонерного товариства "Київгаз"

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок,

за участю представників:

від позивача: Комісар С.П.,

від відповідача: Полішко Ю.О.,

від третьої особи: Коваль Н.Т.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року Комунальне підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Київгаз», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», у якому просило:

- визнати незаконними дії відповідача щодо включення позивачу до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за листопад 2018 року додаткових обсягів розподіленого природного газу об`ємом 97,652 тис.куб.м. та зобов`язати здійснити перерахунок за надані послуги з розподілу природного газу за договором №295907 від 30.04.2018 за листопад 2018 року, шляхом зменшення об`єму розподіленого природного газу до 265947,626 тис.куб.м.;

- зобов`язати відповідача скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого позивачу природного газу у листопаді 2018 року на обсяг 265947,626 тис.куб.м., шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС - (Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи»), в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу позивачем у листопаді 2018 року в обсязі (об`ємі) 265947,626 тис.куб.м.

Позов обґрунтовано тим, що:

- за листопад 2018 року позивач отримав від відповідача для погодження Акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу від 30.11.2018, із визначеним по усім об`єктам позивача, загальним обсягом розподіленого природного газу - 266 511,774 тис.куб.м., до якого без жодних обґрунтувань безпідставно включені дані, які не відповідають визначеним ВОГ обсягам розподіленого позивачу газу, яким зокрема збільшено обсяг розподіленого газу на 577,865 тис.м.куб.;

- вказаний неузгоджений обсяг (577,865 тис.м.куб.), складається із двох незаконно нарахованих обсягів, зокрема: 1) 480,213 тис.куб.м. нарахованих за Актом про порушення від 05.11.2018 № 214 за листом з розрахунком відповідача від 01.02.2019 № 235/09 по об`єктам КТМ; 2) 97,652 тис.куб.м. розподіленого по ТЕЦ - 6.

Неузгоджений обсяг природного газу 97,652 тис.куб.м., розподіленого по ТЕЦ - 6, є предметом спору у цій справі, оскільки у справі № 910/4560/19 встановлено незаконність нарахування відповідачем позивачу 480,213 тис.куб.м. нарахованих за Актом про порушення від 05.11.2018 № 214;

- для уникнення загрози техногенних наслідків від припинення газопостачання у розпал опалювального сезону в столиці, позивачем підписано наданий відповідачем акт наданих послуг, із зазначенням розбіжностей в обсязі 577,865 тис.м.куб., щодо незаконно донарахованих обсягів розподіленого газу.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

30.04.2018 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», як споживачем, та Акціонерним товариством «Київгаз», як оператором ГРМ, укладено договір розподілу природного газу №295907 (далі - договір), згідно з пунктом 1.1 якого визначено, що цей договір розподілу природного газу відповідає типовому договору розподілу природного газу, затвердженому Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498, є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 2.1 договору Оператор ГРМ зобов`язався надавати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором.

Позивач вказує, що на виконання п.5.6 договору, та п. 6 гл. 3 розд. IX Кодексу ГРС, ним було доведено відповідачу інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого і спожитого природного газу, згідно визначених за даними опломбованих відповідачем комерційних вузлів обліку газу у листопаді 2018 року по усім об`єктам позивача у розмірі 265933,909 тис.м.куб. (без врахування виробничо-технологічних витрат та втрат обсягом 13,717 тис.м.куб., із врахуванням таких втрат - 265947, 626 тис.м.куб.) зокрема:

- листом від 04.12.2018 № 40/1/4/3933 по об`єктам СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго» на обсяг 103 995,250 тис.м.куб. (у т.ч. 81 951,949 тис.м.куб. по котельням та 22 043,301 тис.м.куб. по малим теплоджерелам);

- листом від 03.12.2018 № 42/1/23/1414 по об`єктам СП «Київські ТЕЦ» КП «Київтеплоенерго» на обсяг 161 934,378 тис.м.куб. (у т.ч. 68 065,850 тис.м.куб. по ТЕЦ-6 та 93 868,528 тис.м.куб. по ТЕЦ-5) та подобовим звітом ВОГ за об`єктом СП «Завод Енергія» КП «Київтеплоенерго» на обсяг 4,281 тис.м.куб (за актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 між позивачем та ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння», з врахуванням 0,006 тис.м.куб. виробничо-технологічних витрат та втрат обсяг 4,287 тис.м.куб. (4,287 (за актом) - 4,281 (за звітом вузла обліку) = 0,006)).

Відповідно до п. 10 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРС надання Оператором ГРМ (відповідачем) послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

Оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акту наданих послуг за звітний період, підписаний уповноваженим представником Оператора ГРМ (пункт 6.6.1 договору).

Згідно пункту 6.6.2 договору споживач протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язаний повернути Оператору ГРМ один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню у порядку, встановленому законодавством.

Позивач вказує, що:

- за листопад 2018 року отримав від відповідача Акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу від 30.11.2018 із визначеним по усім об`єктам позивача загальним обсягом розподіленого природного газу 266 511,774 тис.м.куб (266 525,491 тис.м.куб, з урахуванням 13,717 тис.м.куб. виробничо-технологічних витрат та втрат), до якого без жодних обґрунтувань останнім безпідставно включені дані, які не відповідають визначеним ВОГ обсягам розподіленого позивачу газу, що призвело до збільшення обсягу розподіленого газу на 577,865 тис. м. куб.;

- співставивши надану позивачем відповідачу інформацію з вузлів обліку газу за листопад 2018 року, відображені у поданих позивачем звітах за листопад 2018 року (листами від 04.12.2018 № 40/1/4/3933 по об`єктам КТМ, від 03.12.2018 №42/1/23/1414 по об`єктам ТЕЦ та подобовим звітом ВОГ СП «Завод Енергія») загальним обсягом 265 933,909 тис.м.куб. із вказаними відповідачем даними в Акті за листопад 2018 року про обсяг 266 511,774 тис.м.куб розподіленого газу, позивач дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно включено до Акта об`єм розподіленого природного газу 577,865 тис.м.куб. При цьому визначений у Акті приймання-передачі обсяг виробничо-технологічних витрат та втрат обсягом 13,717 тис.м.куб не є спірним;

- при цьому, з огляду на загрозу техногенних наслідків від припинення газопостачання у розпал опалювального сезону в столиці внаслідок не оформлення обсягів природного газу за листопад 2018 року, підписав наданий Оператором ГРМ (відповідачем) Акт наданих послуг із зазначенням зауваження в частині розбіжностей в обсязі 577,865 тис.м.куб. щодо незаконно донарахованих обсягів розподіленого газу;

- даний неузгоджений обсяг (577,865 тис.м.куб.) складається із двох безпідставно нарахованих обсягів, зокрема: 480,213 тис.куб.м. нарахованих за Актом про порушення від 05.11.2018 № 214 та листом з розрахунком відповідача від 01.02.2019 № 235/09 по об`єктам КТМ та 97,652 тис.куб.м. безпідставність нарахування яких по ТЕЦ-6 є предметом оскарження за цим позовом.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо включення позивачу до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за листопад 2018 року додаткових обсягів розподіленого природного газу об`ємом 97,652 тис.куб.м. та зобов`язати здійснити перерахунок за надані послуги з розподілу природного газу за договором №295907 від 30.04.2018 за листопад 2018 року, шляхом зменшення об`єму розподіленого природного газу до 265947,626 тис.куб.м.;

- зобов`язати відповідача скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого позивачу природного газу у листопаді 2018 року на обсяг 265947,626 тис.куб.м., шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС - (Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи»), в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу позивачем у листопаді 2018 року в обсязі (об`ємі) 265947,626 тис.куб.м.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції

Справа розглядалася судами неодноразово.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2024 скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2023, а справу №910/5645/23 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи № 910/5645/23 рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025, позов задоволено. Визнано незаконними дії Акціонерного товариства "Київгаз" (ідентифікаційний код 03346331) щодо включення Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (ідентифікаційний код 40538421) до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за листопад 2018 року додаткових обсягів розподіленого природного газу об`ємом 97,652 тис.куб.м. та зобов`язано здійснити перерахунок за надані послуги з розподілу природного газу за договором №295907 від 30.04.2018 за листопад 2018 року, шляхом зменшення об`єму розподіленого природного газу до 265947,626 тис.куб.м. Зобов`язано Акціонерне товариство "Київгаз" скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" природного газу у листопаді 2018 року на обсяг 265947,626 тис.куб.м., шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС - (Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи", 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код 42795490), в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" у листопаді 2018 року в обсязі (об`ємі) 265947,626 тис.куб.м. Стягнуто з Акціонерного товариства "Київгаз" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" судовий збір у розмірі 5368 грн 00 коп.

Судові рішення обґрунтовано тим, що з наявних в матеріалах справи звітів витрат природного газу по позивачу у листопаді 2018 року вбачається, що відповідачем було розподілено 265 933,915 тис.м.куб. (103 995,25 тис.м.куб. + 161 934,378 тис.м.куб. + 4,287 тис.м.куб.). Обсяг виробничо-технічних втрат у цей період склав 13,717 тис.м.куб., відтак загальний обсяг розподіленого відповідачем газу по позивачу у листопаді 2018 року становить 265 947,632 тис.м.куб.

При цьому, ані відповідач, ані третя особа не заперечили проти наведених у звітах по витратах природного газу по об`єктах позивача у листопаді 2018 року.

Оскільки преюдиційним судовим рішенням у справі №910/13532/20 встановлено факт, що спірний об`єм природного газу у розмірі 97,652 тис.м.куб. не транспортувався позивачу, очевидною є неможливість розподілу та постачання природного газу, який фактично не надходив до газорозподільної системи.

Тобто, відповідач, як Оператор ГРМ, взагалі не мав фізичної можливості щодо розподілу на користь позивача природного газу через системи газопроводу, оскільки передача природного газу з газотранспортної системи до вказаного газорозподільчого газопроводу в спірному об`ємі не відбулася.

Відповідно до приписів пункту 5.6 договору після визначення загального об`єму розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, Оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатися за трьома одиницями виміру: в - кВт*год, в - Гкал, в - МДж.

Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт*год, Гкал, МДж) розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті Споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим Договором.

Оператор ГРМ зобов`язується в установленому порядку передавати інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого Споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для можливості її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником Споживача. Споживач (крім побутового) зобов`язується довести інформацію про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період своєму постачальнику.

Визначені за умовами цього договору об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником.

За наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Згідно пункту 7 глави 3 розділу ІХ Кодексу ГРМ за наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. До вирішення цього питання об`єм (обсяг) спожитого (розподіленого) природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Відповідно до глави 3 розділу XIV Кодексу ГРС Оператор ГРМ передає Оператору ГТС, зокрема, відомості про фактичні обсяги природного газу, розподілені за споживачами, підключеними до/через ГРМ.

Оскільки недостовірна інформація щодо обсягу спожитого позивачем природного газу за листопад 2018 року була передана АТ «Київгаз» на інформаційну платформу Оператора ГТС, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» наявні підстави для визнання незаконними дій Акціонерного товариства «Київгаз» та зобов`язання відповідача скоригувати раніше подану ним до інформаційної платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподілу позивачу природного газу шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС.

Заявлені у цій справі вимоги по суті є вимогою про визнання відсутнім права та, відповідно, відсутнім кореспондуючого цьому праву обов`язку з оплати такого обсягу, що є належним способом захисту у разі, зокрема, якщо у спірних правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом кредитор може вжити (вживає) поза волею боржника заходи для реалізації спірного права, одержання виконання спірного обов`язку і ці заходи матимуть вплив на права боржника.

Відтак, з огляду на наявність розбіжностей у частині визначення об`єму природного газу у акті за листопад 2018 року, обраний позивачем спосіб захисту права не суперечить закону і забезпечує поновлення його порушеного права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справ

Акціонерне товариство "Київгаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/5645/23, у якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 та 4 частини другої статті 287, пунктів 1 та 4 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

Пункт 1 частини 2 ст. 287 ГПК України обґрунтовано застосуванням судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №910/5645/23 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17.

Пункт 3 частини 2 статті 287 ГПК України обґрунтовано відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 1 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем.

Пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України обґрунтовано тим, що суд не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив врахувати те, що наведені у касаційній скарзі відповідача підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, та просив закрити касаційне провадження на підставі п.5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Третя особа - НАК «Нафтогаз України» подала відзив на касаційну скаргу у якому зазначила про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду з мотивів, наведених у касаційній скарзі АТ «Київгаз».

Щодо додаткових письмових пояснень скаржника, Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Оскільки додаткові пояснення скаржника подані поза межами строку на касаційне оскарження, скаржник не порушує питання щодо поновлення такого строку і Верховний Суд не визнавав необхідним одержати від учасників додаткові письмові пояснення стосовно окремих питань, вони залишаються без розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, частиною другою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Позивач у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції визначив пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України.

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що обов`язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.

За доводами касаційної скарги відповідача, приймаючи оскаржувані рішення судом першої та апеляційної інстанції не враховані правові висновки та вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №910/5645/23, а саме щодо необхідності врахування обставин, встановлених у справі №910/13532/20.

У справі №910/13532/20 КП «Київтеплоенерго» зверталось до суду з позовом до АТ «Укртрансгаз» про стягнення 361 142,51 грн, з підстав того, що відповідач безпідставно включив 577,865 тис.куб.м. газу в акти наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами від 30.11.2018 № 11-18-, послуги з транспортування якого позивач оплатив.

У справі №910/13532/20 суд встановив, що 04.05.2018 КП «Київтеплоенерго» (замовник) та АТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство/оператор ГТС) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № .

30.11.2018 між сторонами підписані акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 11-18- за листопад 2018 року на загальний обсяг 266927,441 тис. м куб. (202226,007 тис. м. куб., 64299,484 тис.м.куб. та 401,950 тис.м.куб. відповідно).

Таким чином, за доводами відповідача у справі № 910/13532/20 встановлено, що у спірному періоді (листопад 2018 року) Оператором ГТС був АТ «Укртрансгаз», а не ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», з яким КП «Київтеплоенерго» було укладено договір транспортування природного газу. Саме АТ «Укртрансгаз» за результатами розгляду справи № 910/13532/20 відкоригувало об`єми природного газу КП «Київтеплоенерго» в листопаді 2018 року.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки позовним вимогам КП «Київтеплоенерго» щодо зобов`язання АТ "Київгаз" скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого КП "Київтеплоенерго" природного газу у листопаді 2018 року на обсяг 265947,626 тис.куб.м., шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС - (Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи", 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код 42795490), в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу КП "Київтеплоенерго" у листопаді 2018 року в обсязі (об`ємі) 265947,626 тис.куб.м.

Оскільки, за доводами відповідача, у спірному періоді - листопад 2018 року інформаційна платформа Оператора ГТС не функціонувала, тому відповідно неможливо скоригувати на ній обсяги газу КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2018 року.

Таким чином, визначений позивачем спосіб захисту не може відновити порушене право, оскільки виконати фактично таке рішення неможливо, з огляду на відсутність у ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» правової можливості коригувати інформацію на інформаційній платформі Оператора ГТС за період: листопад 2018 року.

Між КП «Київтеплоенерго» та ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» договір транспортування природного газу у листопаді 2018 року не укладався та послуги відповідно не надавалися, договір у спірному періоді був укладений з АТ «Укртрансгаз», що було встановлено у справі №910/13532/20; інформаційна платформа Оператора ГТС була впроваджена лише з 01.03.2019, а послуги з транспортування природного газу ТОВ «Оператор ГТС України» почав надавати лише з 01.01.2020, що унеможливлює дане коригування на інформаційній платформі за період: листопад 2018 року.

Порушене право позивача фактично було відновлено, оскільки саме за результатами розгляду справи №910/13532/20 Оператором ГТС (АТ «Укртрансгаз») було скориговано інформацію про обсяги природного газу КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2018 року.

Таким чином, приймаючи оскаржувані рішення судом першої та апеляційної інстанції не враховані правові висновки та вказівки, що містяться у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі № 910/5645/23, оскільки не надано належної правової оцінки фактам та обставинам встановленим у справі №910/13532/20 щодо коригування Оператором ГТС (АТ «Укртрансгаз») обсягів природного газу КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2018 року за результатами розгляду справи №910/13532/20.

Верховний Суд зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Верховний Суд у постанові від 18.04.2024, направляючи справу №910/5645/23 на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що нормами глави 3 розділу IX Кодексу ГРС визначено чітку послідовність встановлення та фіксації обсягів розподіленого природного газу. Водночас, за наявності спору між споживачем, що не є побутовим, та Оператором ГРМ в частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого природного газу, судам необхідно встановити на підставі поданих сторонами доказів фактичний обсяг (об`єм) споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, що не є побутовим, за спірний період.

За висновками Верховного Суду судами попередніх інстанцій не було встановлено, на підставі поданих сторонами доказів, фактичний обсяг (об`єм) споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, судами не було належним чином перевірено аргументів та доводів позивача, та не надано оцінки запереченням відповідача.

Зазначено, що судам необхідно було встановити обставини щодо виконання умов укладеного сторонами договору, дослідити відповідні докази на підтвердження обсягів розподіленого природного газу, за наявності розбіжностей в таких обсягах розподіленого природного газу, встановити причини таких розбіжностей. Судами не надавалась оцінка умовам договору розподілу природного газу, актам приймання - передачі послуг розподілу природного газу, звітам про витрати природного газу, звітам обчислювачів ТЕЦ-5, ТЕЦ-6, та СП «Завод -Енергія», судами не було виконано порівняння, на предмет відповідності даних в актах з даними звітів комерційних вузлів обліку газу щодо обсягів спожитого природного газу.

Крім того, суди, встановлюючи правильність обсягів розподіленого природного газу у акті за листопад 2018 року, посилались на те, що між НАК «Нафтогаз України» та КП «Київтеплоенерго» укладено ряд типових договорів постачання природного газу, а саме № 1018-1819-ЕЕ від 12.10.2018, № 2750-18-ТЕ-41 від 12.10.2018, № 2751-18-БО-41 від 12.10.2018, № 2752-18-КП-41 від 12.10.2018 та № 2753-18-РО-41 від 12.10.2018. На виконання умов вище перелічених договорів НАК «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу у листопаді 2018 року КП «Київтеплоенерго», що підтверджується підписаними з обох сторін актами прийому-передачі природного газу. Отже, суди встановили, що обсяг газу поставленого НАК «Нафтогаз України» КП «Київтеплоенерго» у листопаді 2018 року є узгодженим та відображеним у первинних бухгалтерських документах - актах приймання-передачі природного газу, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Водночас, посилаючись на договори та акти, укладені та підписані між НАК «Нафтогаз України» та КП «Київтеплоенерго», суди не вказали, яким чином вказані акти підтверджують саме правильність визначення відповідачем обсягів розподіленого природного газу у акті за листопад 2018 року. Судами не було враховано, що позивач послідовно посилався на те, що внаслідок безпідставного зазначення відповідачем у акті за листопад 2018 року додаткових обсягів розподіленого природного газу об`ємом 97,652 тис.куб.м. збільшено загальний обсяг розподіленого газу на 577, 865 тис. м. куб за вказаний період. Судами не було перевірено та досліджено аргументів позивача, щодо того, що дані вказані відповідачем у акті за листопад 2018 року не відповідають даним з вузлів обліку газу за листопад 2018 року, відображені у поданих позивачем звітах за листопад 2018 року по об`єктам ТЕЦ-6 та подобовим звітам ВОГ СП «Завод Енергія», загальним обсягом 265 933,909 тис.м.куб.

Судами не було враховано, що у справі № 910/13532/20 КП «Київтеплоенерго» зверталось до суду з позовом до АТ «Укртрансгаз» про стягнення 361 142,51 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно включив 577,865 тис. куб. м. газу в акти наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами від 30.11.2018 № 11-18-, послуги з транспортування якого позивач оплатив.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 361 138,76 грн боргу, в іншій частині позову відмовлено. Розглядаючи справу судами встановлено, що не є підтвердженими надання послуг з транспортування газу за актом від 30.11.2018 № 11-18-, за яким загальний обсяг протранспортованого газу магістральними газопроводами становить 202226,007 тис. м куб., та за актом від 30.11.2018 № 11-18-, за яким загальний обсяг протранспортованого газу становить 64299,484 тис.м.куб., у сумі 577,859 тис.м.куб. (266525,491 тис.м.куб. (сума об`ємів протранспортованого газу за цими двома актами) - 265947,632 тис.м.куб. (підтверджений об`єм розподіленого газу), що свідчить про неправомірність включення відповідачем до наведених вище двох актів послуг з транспортування 97,646 тис.м.куб. (577,859 тис.м.куб. - 480,213 тис.м.куб.). Таким чином, позивачем доведено неправомірне включення відповідачем до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.11.2018 № 11-18- за листопад 2018 року (202226,007 тис.м.куб. та 64299,484 тис.м.куб.) обсяг газу у розмірі 97,646 тис.м.куб., оскільки дані в цих актах не відповідають даним звітів комерційних вузлів обліку газу про обсяги спожитого природного газу. Доводи позивача щодо неправомірного включення до цих актів послуг з транспортування 0,006 тис.м.куб. газу (97,652 тис.м.куб. - 97,646 тис.м.куб.) не знайшли свого підтвердження. Загальний обсяг газу, послуги з транспортування якого неправомірно включені відповідачем до актів за листопад 2018 року, становить 577,859 тис.м.куб.

Отже, хоча у справі № 910/13532/20 оспорювалася вартість наданих послуг з транспортування природного газу, водночас, судам необхідно було врахувати, що у вказаній справі спір також виник у зв`язку з незгодою позивача з обсягами спожитого природного газу у розмірі 97,646 тис.м.куб, внесеними відповідачем у акт за листопад 2018 року.

Судами попередніх інстанцій виконано вказівки Верховного Суду, надані ним у постанові від 18.04.2024. За результатами нового розгляду справи № 910/5645/23 судами попередніх інстанцій встановлено таке.

У цій справі № 910/5645/23 заявлено вимоги про визнання незаконними дій АТ «Київгаз» щодо включення до акта приймання-передачі послуг з розподілу природного газу за листопад 2018 року додаткових обсягів розподіленого природного газу та зобов`язання здійснити перерахунок наданих послуг з розподілу природного газу та зобов`язання скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого природного газу у листопаді 2018 року шляхом направлення уточненої інформації оператору, в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу у листопаді 2018 року в обсязі (об`ємі) 265 947,626 тис.м.куб.

Тобто, спір у справі виник саме у зв`язку з незгодою позивача з обсягами розподіленого відповідачем природного газу, визначеними у акті за листопад 2018 року, відтак правовідносини необхідно розглядати з урахуванням, положень Кодексу ГРС, якими врегульовано питання фіксації наданих послуг розподілу природного газу та відповідного обрахунку таких послуг, зокрема, розділів IX, Х Кодексу ГРС та інших розділів кодексу, якими врегульовано питання надання таких послуг.

У свою чергу, у справі №910/13532/20 КП «Київтеплоенерго» зверталось до суду з позовом до АТ «Укртрансгаз» про стягнення 361 142,51 грн, з підстав того, що відповідач безпідставно включив 577,865 тис. куб.м. газу в акти наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами від 30.11.2018 № 11-18-.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 361138,76 грн боргу, в іншій частині позову відмовлено.

Розглядаючи справу судами встановлено, що не є підтвердженим надання послуг з транспортування газу за актом від 30.11.2018 № 11-18-, за яким загальний обсяг протранспортованого газу магістральними газопроводами становить 202 226,007 тис. м куб., та за актом від 30.11.2018 № 11-18-, за яким загальний обсяг протранспортованого газу становить 64 299,484 тис.м.куб., у сумі 577,859 тис.м.куб. (266 525,491 тис.м.куб. (сума об`ємів протранспортованого газу за цими двома актами) - 265 947,632 тис.м.куб. (підтверджений об`єм розподіленого газу), що свідчить про неправомірність включення відповідачем до наведених вище двох актів послуг з транспортування 97,646 тис.м.куб. (577,859 тис.м.куб. - 480,213 тис.м.куб.). Судом було встановлено, що позивачем доведено неправомірне включення відповідачем до актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.11.2018 № 11-18- за листопад 2018 року (202 226,007 тис.м.куб. та 64 299,484 тис.м.куб.) обсяг газу у розмірі 97,646 тис.м.куб., оскільки дані в цих актах не відповідають даним звітів комерційних вузлів обліку газу про обсяги спожитого природного газу, втім не доведено неправомірного включення до цих актів послуг з транспортування 0,006 тис.м.куб. газу (97,652 тис.м.куб. - 97,646 тис.м.куб.), а відтак загальний обсяг газу, послуги з транспортування якого неправомірно включені відповідачем до актів за листопад 2018 року, становить 577,859 тис.м.куб.

За висновками судів попередніх інстанцій, хоча у справі № 910/13532/20 оспорювалася вартість наданих послуг з транспортування природного газу, втім спір виник саме у зв`язку з незгодою позивача з обсягами послуг з транспортування газу, внесеними відповідачем у акт за листопад 2018 року.

За таких обставин, оскільки преюдиційним судовим рішенням у справі №910/13532/20 встановлено факт, що спірний об`єм природного газу у листопаді 2018 року не транспортувався позивачу, очевидною є неможливість розподілу та постачання природного газу, який фактично не надходив до газорозподільної системи.

Відтак, з огляду на встановлені розбіжності у частині визначення об`єму природного газу, спожитого позивачем у листопаді 2018 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для визнання незаконними дій Акціонерного товариства «Київгаз» та зобов`язання відповідача скоригувати раніше подану ним інформацію про обсяги розподілу позивачу природного газу, шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС.

Тобто суди попередніх інстанцій за результатами нового розгляду справи № 910/5645/23 виконали надані Верховним Судом у постанові від 18.04.2024 вказівки, які є обов`язковими в силу статті 316 ГПК України. Скаржником не доведено, що у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 викладено висновки про застосування норм права, які не були враховані судами попередніх інстанцій при новому розгляді справи, а тому наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, в цій частині скаржником не доведено.

Також скаржником у касаційній скарзі наведено доводи про те, що суди першої та апеляційної інстанції не надали належної правової оцінки позовним вимогам КП «Київтеплоенерго» щодо зобов`язання АТ "Київгаз" скоригувати на інформаційній платформі Оператора ГТС інформацію про обсяги розподіленого КП "Київтеплоенерго" природного газу у листопаді 2018 року на обсяг 265947,626 тис.куб.м., шляхом направлення уточненої інформації Оператору ГТС - (Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи", 03065, м. Київ, пр. Гузара Любомира, буд. 44; ідентифікаційний код 42795490), в якій відобразити обсяг розподіленого (спожитого) природного газу КП) "Київтеплоенерго" у листопаді 2018 року в обсязі (об`ємі) 265947,626 тис.куб.м., оскільки рішеннями судів у справі №910/13532/20 підтверджено, що у спірному періоді (листопад 2018 року) Оператором ГТС був АТ «Укртрансгаз», з яким у КП «Київтеплоенерго» було укладено договір транспортування природного газу, а не ТОВ «Оператор газотранспортної системи України». За результатами розгляду справи №910/13532/20 саме АТ «Укртрансгаз» відкоригувало об`єми природного газу КП «Київтеплоенерго» в листопаді 2018 року.

Верховний Суд зазначає, що викладені відповідачем у касаційній скарзі доводи у судах попередніх інстанцій не наводилися, відповідно вони не були предметом оцінки судами попередніх інстанцій. Про необхідність встановлення таких обставин для правильного вирішення спору не було вказано і в постанові Верховного Суду від 18.04.2024, якою справа № 910/5645/23 направлялася на новий розгляд. Тобто фактично ці доводи відповідача спрямовані на встановлення обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.

Крім того, ці доводи відповідачем не підведені ні під визначену ним підставу касаційного оскарження передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, ні під жодну іншу, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

Щодо доводів відповідача про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №910/15651/17 в контексті обрання позивачем неналежного способу захисту, то судом апеляційної інстанції була надана оцінка цим доводам відповідача та правильно зазначено, що наведені висновки є нерелевантними для справи № 910/5645/23.

Так, у справі № 910/15651/17 судами розглядався спір за позовом Приватного акціонерного товариства "Ерлан" (далі - Товариство) до Національного банку України (далі - НБУ) та Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк), в якому Товариство просило:

- визнати незаконною бездіяльність НБУ щодо неприйняття від Банка виконання зобов`язань (погашення заборгованості) за кредитним договором від 20.02.2015 № 10, укладеним між НБУ та цим Банком;

- зобов`язати Банк виконати зобов`язання (погасити заборгованість) за кредитним договором від 20.02.2015 № 10 шляхом перерахування на банківський рахунок НБУ грошових коштів у повній сумі заборгованості;

- зобов`язати НБУ прийняти від Банка виконання зобов`язань (погашення заборгованості) за кредитним договором від 20.02.2015 № 10 шляхом зарахування грошових коштів у повній сумі заборгованості на власний рахунок.

Позовні вимоги у справі № 910/15651/17 були обґрунтовані тим, що всупереч положенням чинного законодавства, які встановлюють обов`язок боржника належно виконати зобов`язання, а кредитора прийняти від боржника належне виконання зобов`язань, НБУ не приймає від Банка виконання умов кредитного договору від 20.02.2015 № 10, що на думку Товариства було спрямованим на умисне звернення стягнення на майно, яке передавалося ним в іпотеку задля забезпечення виконання зобов`язань боржника за вказаним кредитним договором.

Здійснивши касаційне провадження у тій справі Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 11.06.2019, в якій виснувала, що вимога про визнання незаконною бездіяльності суб`єкта договірних відносин по своїй суті є вимогою про встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Законом не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав або інтересів, як визнання незаконною бездіяльності суб`єкта цивільних правовідносин, адже задоволення відповідної вимоги не призводить до захисту прав, а лише може бути використане для захисту інших прав або інтересів. Тому встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки, розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

З викладеного слідує, що у справі № 910/15651/17 між сторонами спору склалися кредитно-іпотечні відносини і саме такі відносини були спірними. Висновок суду касаційної інстанції у цих відносинах стосувався вимоги іпотекодався до іпотекодержателя про визнання незаконною його бездіяльності щодо неприйняття від боржника виконання зобов`язань (погашення заборгованості) за кредитним договором.

Таким чином спірні правовідносини, що склалися між сторонами спору у справі № 910/15651/17 є очевидно неподібними тим, які мають місце у справі № 910/5645/23, оскільки різняться вони змістом (суттю) відносин, матеріально-правовим регулюванням, а також предметом позовних вимог.

Звідси посилання скаржника в обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України для касаційного оскарження постанови апеляційного господарського суду у цій справі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 910/15651/17 є безпідставними, а висновок суду касаційної інстанції із згаданої постанови - незастосовним до спірних правовідносин справи № 910/5645/23.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2024 у справі № 910/9529/22 за позовом ПрАТ "Донецькоблгаз" до ТОВ "Оператор ГТС", у якому просило зобов`язати відповідача змінити на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи інформацію про обсяги протранспортованого природного газу ПрАТ "Донецькоблгаз".

Іншою підставою касаційного оскарження відповідачем визначено пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано пункт 1 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 7 глави 9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем встановлено, що у разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак наведених у цьому пункті порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення.

Розрахунок необлікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі XI цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 глави 5 ррозділу ХI Кодексу ГРС передбачено, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

В пункті 11 глави 5 розділу ХI Кодексу ГРС зазначено, що за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 01.07.2020 у справі № 910/4560/19 за участю цих же сторін, визнано недійсним акт - розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу в об`ємі 480,213 тис. м. куб., включеного до акту приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 30.11.2018 за листопад 2018 року по договору розподілу природного газу від 30.04.2018 №29590, а у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування застосовної відповідачем до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді необлікованого (донарахованого) природного газу в об`ємі 97,652 тис.м.куб. відмовлено (577,865 куб м - 480,213 куб. м).

На думку відповідача постановою Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 910/4560/19 встановлені преюдиційні обставини для даної справи, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді цієї справи, але поряд з цим, є взаємовиключними, тому наразі необхідно формування висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем у вищевказаному випадку.

Верховний Суд не вбачає неправильного застосування судами попередніх інстанцій при вирішенні спору вимог пункту 1 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначення об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, що не є побутовим, здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і споживачем на підставі даних комерційних ВОГ, визначених договором розподілу природного газу між Оператором ГРМ і споживачем, та з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Згідно із абзацом 1 пункту 4 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем споживач, який є власником комерційного ВОГ, зобов`язаний протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового газового місяця надати Оператору ГРМ у спосіб та за формою, визначеними договором розподілу природного газу, звіт про дані комерційного вузла обліку за розрахунковий період. При цьому якщо комерційний ВОГ обладнаний обчислювачем чи коректором об`єму природного газу, до звіту додаються роздруковані звіти з обчислювача чи коректора об`єму природного газу про добові та/або погодинні дані споживання природного газу, протокол про втручання в роботу комерційного ВОГ та протокол аварійних/діагностичних повідомлень.

Абзацом 1 пункту 6 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем передбачено, що визначені Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.

Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем за наявності розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу вони підлягають урегулюванню відповідно до умов договору розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. До вирішення цього питання об`єм (обсяг) спожитого (розподіленого) природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

З огляду на зазначені норми глави 3 розділу IX Кодексу газорозподільних систем можна дійти висновку, що за наявності спору між споживачем, що не є побутовим, та Оператором ГРМ в частині визначення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу, судам необхідно встановити на підставі поданих сторонами доказів фактичний обсяг (об`єм) споживання (розподілу) природного газу по об`єкту споживача, що не є побутовим, за спірний період.

Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 904/3866/21 за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", в якому, з урахуванням поданих уточнень, позивач просив:

- визнати дії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" по відображенню на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" інформації про обсяги поставленого (протранспортованого) Приватному акціонерному товариству "Дніпровагонмаш" (ЕІС-код 56ZO06A05ILMR02D) природного газу за січень 2021 року - 348 982,99 м.куб., за лютий 2021 року - 388 603,44 м.куб. неправомірними;

- зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" скорегувати на інформаційній платформі Оператора газотранспортної системи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" інформацію про обсяги поставленого (протранспортованого) Приватному акціонерному товариству "Дніпровагонмаш" (ЕІС-код 56ZO06A05ILMR02D) природного газу шляхом направлення уточненої інформації Оператору газотранспортної системи, в якій відобразити обсяг спожитого (розподіленого) природного газу за січень 2021 року в об`ємі 0 м.куб., за лютий 2021 року в об`ємі 0 м.куб.

Тобто за змістом правовідносини у справі № 910/5645/23 та у справі № 910/3866/21 є подібними, а тому судом апеляційної інстанції правильно враховано наведені висновки та зазначено, що у справі №910/4560/19 судами не було встановлено правомірність включення до обсягів спожитого позивачем природного газу 97,652 тис.куб.м., адже у вказаній справі у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено з підстав того, що цей об`єм не був відображений у акті - розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, який складений за результатами розгляду комісією акту про порушення, а тому цей об`єм не є необлікованим (донарахованим) природним газом, що підлягає оскарженню на підставі пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу Газорозподільних систем.

У цій справі № 910/5645/23 позивач не згоден з обсягами розподіленого відповідачем природного газу, визначеними у акті за листопад 2018 року, а саме включення до обсягів спожитого позивачем природного газу 97,652 тис.куб.м., відтак суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що правовідносини необхідно розглядати з урахуванням, положень Кодексу ГРС, якими врегульовано питання фіксації наданих послуг розподілу природного газу та відповідного обрахунку таких послуг, зокрема, щодо врегулювання розбіжностей у частині визначення об`єму та/або обсягу спожитого (розподіленого) природного газу у судовому порядку.

Отже, за результатами касаційного перегляду Верховним Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень за наведеними у касаційній скарзі доводами, які визначені, як підстава касаційного оскарження. Висновки судів попередніх інстанцій повністю відповідають постановам Верховного Суду, ухваленим у подібних правовідносинах, а тому скаржником не доведено необхідність формування висновків щодо питань застосування норм права у цій справі, оскільки обставини відсутності єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах не підтвердилися.

Щодо доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 абзацу 1 частини 2 статті 287, пунктів 1, 4 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, а саме: суд не дослідив зібрані у справі докази, то вони не мають значення, з огляду на необґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

У той же час доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій встановили обставини, що мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів, чим у свою чергу, порушили вимоги статей 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, жодним чином не обґрунтовані.

У розумінні ст.77 ГПК України допустимими доказами є: 1) певні засоби доказування, які відповідно до законодавства повинні підтверджувати обставини, тобто ці обставини не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; 2) докази, одержані без порушення закону, які в такому випадку приймаються судом.

Таким чином, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування, бо не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Висновок про недопустимість доказу можна зробити виключно із застосуванням норми матеріального права, яка містить пряму заборону використання відповідного засобу доказування на підтвердження певної фактичної обставини справи.

Водночас скаржник не вказує, які саме докази, на його думку, є недопустимими, які саме обставини справи були встановлені на підставі недопустимих доказів.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

З урахуванням цього, визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287, у взаємозв`язку із пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України, є необґрунтованою.

Висновки Верховного Суду

За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування з підстав, викладених у касаційній скарзі немає.

Судові витрати

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Київгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 у справі № 910/5645/23 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй