ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 Справа № 914/4019/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І., розглянувши матеріали

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Аверс - Груп, м.Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Акварель Плюс, м.Львів

про стягнення 116963,86 грн передплати за товар, сплачених згідно рахунку на оплату №204 від 27.08.2025.

Без участі представників

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025, справу №914/4019/25 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 01.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального спрощеного провадження. Справу призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

04.02.2026 від ТзОВ «Акварель Плюс» надійшов відзив на позов.

16.02.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

20.02.2026 позивач скерував до суту оригінали документів для їх огляду судом.

Ухвалою від 02.03.2026 суд задоволив клопотання позивача та витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварель Плюс» оригінал видаткової накладної, довіреності на отримання товару та ТТН.

09.03.2026 відповідач з заявою вх.№6821/26 від 09.03.2026 надав на вимогу суду оригінал видаткової накладної №169 від 27.08.2025.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 02.03.2025. Враховуючи необхідність встановлення всіх обставин справи, зокрема, огляду оригіналу видаткової накладної, яка спростує чи підтвердить факт поставки товару, суд витребував від відповідача ухвалою від 02.03.2026 оригінал видаткової накладної №169 від 27.08.2026, довіреності на отримання товару та ТТН. Витребувані докази надані на вимогу суду 09.03.2026. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-ГРУП» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКВАРЕЛЬ ПЛЮС» (відповідач) було досягнуто усної домовленості про поставку товару на загальну суму 116 963,86 грн. з ПДВ.

Відповідачем надіслано засобами електронного зв`язку рахунок на оплату№204 від 27.08.2025, згідно з яким сторонами було погоджено кількість, найменування та ціну товару.

28.08.2025 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 116 963,86 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 2272 від 28.08.2025.

Однак, як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав, товар не поставив.

28.11.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію № 03/31-10-25 від 31.10.2025 щодо повернення попередньої оплати у розмірі 116 963,86 грн. Однак така вимога повернута на поштове відділення позивача з відміткою де як причина повернення вказано за терміном зберігання. Докази скерування вимоги позивач долучив до матеріалів справи.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, не поставив товар та не повернув кошти в сумі 116963,86 грн, сплачені позивачем за товар. Відтак, ТзОВ Аверс - Груп подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 116963,86 грн заборгованості.

Відповідач позовні вимоги заперечив, на підтвердження факту поставки товару позивачу надав видаткову накладну №169 від 27.08.2025, яка підписана представниками та скріплена печатками ТзОВАверс - Груп та ТзОВ Акварель Плюс. Відповідач у відзиві на позов вказав, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом в розумінні Закону України «Про бугалтерський облік та фінансову звітність» підтверджує факт передачі товару від постачальника до покупця, а відтак просить суд в задоволенні позову відмовити.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали у спрощеній формі договір поставки, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків. У рахунку на оплату№204 від 27.08.2025 сторонами було погоджено кількість, найменування та ціну товару.

За договором поставки, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 ст. 712 Цивільного кодексу України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, 28.08.2025 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти за товар згідно рахунку на оплату №204 від 27.08.2025 у розмірі 116 963,86 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №2272 від 28.08.2025, що знаходиться в матеріалах справи.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

На підтвердження факту поставки товару відповідач долучив до матеріалів справи підписану та скріплену печатками позивача та відповідача видаткову накладну №169 від 27.08.2025. Оригінал видаткової накладної долучено відповідачем до матеріалів справи та оглянуто судом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підписання позивачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар та фактично свідчить про отримання ТзОВ Аверс - Груп товару, оплаченого згідно рахунку на оплату №204 від 27.08.2025.

Підсумовуючи викладене, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, які наведені у позовній заяві.

Підписання позивачем видаткової накладної, що містить відтиск печатки ТзОВ Аверс - Груп, свідчить про належне виконання відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару, оплаченого позивачем, тоді як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, тож за таких обставин позовні вимоги про стягнення 116963,86 грн основного боргу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України. Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 13.03.2026.

Суддя Уляна ДІЛАЙ