ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 922/26/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Губенко Н. М.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,

за участю представників:

прокурора - Ковальчука О. І. (прокурора),

відповідача - 2 - Михайлової Ю. О. (адвоката),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2024

(суддя Новікова Н.А.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025

(головуючий - Попков Д. О., судді: Стойка О. В., Істоміна О. А.)

у справі за позовом Керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області та Північно-Східного офісу Держаудитслужби

до відповідачів:

1) Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області,

2) Приватного підприємства "Контур",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,

про визнання недійсним договору про закупівлю робіт і стягнення коштів.

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2023 року Керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області (далі - Прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області (далі - Міськрада) та Північно-Східного офісу Держаудитслужби (далі - Служба) з позовом до Барвінківського виконавчого комітету міської ради Ізюмського району Харківської області (далі - Виконком) та Приватного підприємства "Контур" (далі - Підприємство) про визнання недійсним договору про закупівлю робіт від 01.08.2018 № 142, укладеного між останнім і Виконкомом, а також про стягнення з Підприємства на користь Виконкому 1 822 607,47 грн, а отримані останнім за рішенням суду кошти просив стягнути в дохід держави.

2. На обґрунтування позовних вимог послався на те, що оспорюваний договір не відповідає частині першій статті 203, частині першій статті 215, частині третій статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і мають бути застосовані наслідки його недійсності у вигляді стягнення коштів у дохід держави.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. Виконком оголосив про проведення відкритих торгів із закупівлі товару за кодом ДК 021:2015:45230000-8 "Капітальний ремонт ділянки дороги по вул. Центральна від № 39 до № 35-а в м. Барвінкове Барвінківського району Харківської області (коригування)", ідентифікатор публічної закупівлі UA-2018-06-25-001110-a. Очікувана вартість предмета закупівлі - 1 866 870,23 грн.

4. Намір участі у торгах виявили Підприємство і Товариство з обмеженою відповідальністю «Промтехбудінвест» (далі - ТОВ «Промтехбудінвест»). Найбільш економічно вигідною виявилась тендерна пропозиція Підприємства, її визнано такою, що відповідає технічним вимогам і кваліфікаційним критеріям, установленим тендерною документацією. Підприємство визнано переможцем цієї закупівлі згідно з рішенням тендерного комітету Виконкому, оформленого протоколом від 16.07.2018 № 46. Джерело фінансування - кошти місцевого бюджету.

5. 01.08.2018 Виконком як замовник і Підприємство як постачальник уклали договір про закупівлю робіт №142, за умовами якого останнє зобов`язалося виконати роботи з капітального ремонту ділянки дороги, а Виконком - прийняти і оплатити її вартість. Виконком сплатив Підприємству 1 822 607,47 грн. Договір виконали без заперечень.

6. Рішенням Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ) від 04.02.2020 № 70/10-р/к у справі № 2/01-26-19 визнано, що ТОВ «Промтехбудінвест» і Підприємство учинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки тендерних пропозицій та участі у процедурі закупівлі, проведеної Виконкомом по закупівлі робіт. У цьому рішенні АМКУ зазначило, що до аукціону допущені учасники закупівлі, які під час підготовки документації для участі в тендері діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та пропозиції поза конкурентними засадами, котрі стосувалися спотворення результатів торгів. Придбання робіт за результатами цієї закупівлі відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створені учасниками тендеру її видимості.

7. На переконання Прокурора, за наслідком укладення цього договору порушені інтереси держави, позаяк результати тендеру спотворені антиконкурентними узгодженими діями його учасників. Міськрада відмовилася оскаржувати вже виконаний договір на тій підставі, що це не відновить порушені інтереси замовника. Служба також відмовилася з посиланням на те, що у зв`язку з оприлюдненням в електронній системі публічних закупівель звіту про виконання договору вона не має правових підстав для здійснення моніторингу закупівлі, проведеної Виконкомом.

8. Прокурор оскаржив рішення тендерного комітету Виконкому, оформлене протоколом від 16.07.2018 № 46, яким Підприємство визнано переможцем, договір про закупівлю робіт від 01.08.2018 № 142, укладений між Виконкомом і Підприємством, а також просив стягнути з останнього на користь Виконкому 1 822 607,47 грн, а отримані останнім кошти за рішенням суду стягнути в дохід держави.

9. Згодом Прокурор змінив позовні вимоги, згідно з якими він оскаржив лише договір і просив стягнути кошти, тоді як оскарження рішення тендерного комітету вважав неефективним способом захисту. Суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення без розгляду позову у частині оскарження рішення тендерного комітету Виконкому.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

10. 08.05.2024 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення, залишив без розгляду позов Прокурора в інтересах держави в особі Служби, а в іншій частині у позові відмовив.

11. Залишення позову без розгляду мотивував відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Служби, оскільки остання не проводила моніторингу процедури закупівлі та не виявляла порушень, тож у неї не виникло право на звернення до суду з цим позовом.

12. Водночас місцевий господарський суд не знайшов підстав для визнання недійсним оспорюваного договору і застосування наслідків його недійсності, позаяк Прокурор не довів у чому полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета його укладення, не довів наявності протиправних наслідків і умислу. Крім того не обґрунтував чим укладення цього договору посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства. Суд зауважив на тому, що сам лише факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМКУ, не є підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину у порядку частини третьої статті 228 ЦК України як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, як доказів, що тендерна пропозиція була подана із завищенням ціни або що аналогічні послуги могли бути виконані з використанням менших ресурсів. Суд урахував, що сторони виконали договір без заперечень, тоді як легітимні очікування Підприємства як підрядника на оплату виконаної роботи не є несумісними з інтересами держави і суспільства.

13. 20.01.2025 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про скасування цього рішення у частині залишення без розгляду позову Прокурора в особі Служби й ухвалив у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення залишив без змін.

14. Мотивував тим, що Служба не мала правових підстав самостійно ініціювати позов із такими вимогами, позаяк вона не є компетентним органом у розумінні частин четвертої, п`ятої статті 53 ГПК України та частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Тож місцевий господарський суд унаслідок застосування нерелевантного у цьому випадку висновку, викладеного у пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, помилково послався на пункт 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), адже у позові Прокурора в інтересах Служби мало бути відмовлено через його неналежність. Залишаючи рішення без змін в іншій частині, суд апеляційної інстанції повністю погодився з мотивуванням суду першої інстанції.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

15. Заступник керівника Харківської обласної прокуратури у касаційній скарзі просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій й ухвалити нове - про задоволення позову повністю. Підставою касаційного оскарження судових рішень визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

16. На переконання скаржника, суди неправильно застосували норми статей 203, 216, частини третьої статті 228 ЦК України і статтю 208 Господарського кодексу України, а також не врахували висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, про те, що встановлене порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України, а також для застосування наслідків, передбачених цією нормою. Звернув також увагу на порушення судами статей 13, 79, 86, частини п`ятої статті 236 ГПК України щодо повного й всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного вирішення цього спору.

17. Узагальнено доводи скаржника зводяться до такого:

- оскільки конкуренція у торгах була усунута, то Виконком, не будучи обізнаним про таку поведінку Підприємства, не мав альтернативи у виборі переможця закупівель та уклав оспорюваний договір з учасником, що діяв недобросовісно. Послався на рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення АМКУ від 04.02.2020 № 70/10-р/к у справі № 2/01-26-19;

- порушення Підприємством законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного тендеру, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, установлений Законом України «Про публічні закупівлі», нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси в державі і суспільстві;

- через вчинення ТОВ «Промтехбудінвест» і Підприємством антиконкурентних узгоджених дій не відбувалося змагання між ними під час підготовки та участі в торгах, тобто вони не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки;

- дії Підприємства спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору із замовником не на конкурентних засадах, що не узгоджується з законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель і суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а, навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі;

- завідомо суперечлива мета дій цього товариства полягала у тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах. Підприємство усвідомлювало або повинно було усвідомлювати протиправність вчинення своїх дій та суперечність їх Закону України "Про публічні закупівлі" й інтересам держави і суспільства та прагнуло настання таких наслідків;

- вважає Службу уповноваженим органом влади щодо захисту інтересів держави у сфері публічних закупівель, тоді як вона не здійснила відповідних заходів, спрямованих на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

18. 04.02.2026 Підприємство надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить закрити касаційне провадження у цій справі, тоді як ухвалою суду касаційної інстанції від 03.04.2025 встановлений строк для його подання до 30.04.2025. Просить поновити пропущений строк на подання цього відзиву, поважною причиною вважає укладення лише 23.01.2026 договору про надання правничої допомоги з адвокатом на представлення інтересів Підприємства у Верховному Суді у цій справі.

19. За змістом частин першої, другої статті 119, а також частини четвертої статті 294 ГПК України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

20. Тож строк на подання відзиву на касаційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, однак поновленню такий строк не підлягає. Тому клопотання Підприємства про поновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргу не підлягає задоволенню, цей відзив слід залишити без розгляду.

Рух справи

21. 03.04.2025 Верховний Суд постановив ухвалу про відкриття провадження у цій справі і у цій же ухвалі зупинив провадження до закінчення перегляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 922/3456/23, у якій йшлося про відступ від висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, висновки у якій, на переконання Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, суди попередніх інстанцій не врахували під час вирішення спору у справі, що розглядається.

22. 12.01.2026 Верховний Суд постановив ухвалу про поновлення провадження у цій справі і призначив її до розгляду, позаяк 19.12.2025 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду ухвалив постанову у справі № 922/3456/23.

Позиція Верховного Суду

23. Слід звернути увагу скаржника на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підставу, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження покладається на нього.

24. Як зазначалося раніше, Заступник керівника Харківської обласної прокуратури не згоден із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій у цій справі, позаяк вважає, що суди неправильно застосували норми статей 203, 216, частини третьої статті 228 ЦК України і статтю 208 ГК України, а також не врахували висновків щодо їх застосування, викладених у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23 у подібних правовідносинах.

25. У справі № 914/1507/23 Верховний Суд на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України визнав недійсним договір поставки та присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Акціонерного товариства в особі філії грошові кошти, а з філії одержані нею за рішенням суду кошти - у дохід держави в особі позивача. Доказом того, що оспорюваний договір завідомо суперечив інтересам держави і суспільства було рішення АМКУ в антимонопольній справі, яким встановлений факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосувалися спотворення результатів торгів. Суд касаційної інстанції виснував про те, що встановлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України, а також про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених цією ж нормою у разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

26. 19.12.2025 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку судові рішення судів попередніх інстанцій у справі № 922/3456/23, предметом спору у якій були також вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету і договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, на підставі частини третьої статті 228 ЦК України.

27. При цьому у справі № 922/3456/23 перед Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду ставилося питання відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, щодо можливості застосування передбачених положеннями частини третьої статті 228 ЦК наслідків недійсності договору, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, у разі визнання недійсним договору, укладеного з порушенням учасником закупівлі законодавства про захист економічної конкуренції.

28. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у пункті 95 постанови від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, яка ухвалена після подання Заступником керівника Харківської обласної прокуратури касаційної скарги у справі, що розглядається, зокрема, виснував, що: «Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні частини третьої статті 228 ЦК України».

29. У пункті 105 цієї ж постанови Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив висновки, що містилися, зокрема у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, таким чином: "При визначенні підстав для застосування частини третьої статті 228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо). Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції".

30. На підставі частини четвертої статті 236 ГПК України колегія суддів ураховує ці висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, оскільки правовідносини у ній є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

31. Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень у справі, що розглядається, Прокурор не довів, що оспорюваний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Як на доказ посилався лише на рішення АМКУ. Водночас суди правильно виснували, що сам лише встановлений рішенням АМКУ факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства. Для визнання недійсним правочину на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215, частини третьої статті 228 ЦК України має бути доведено, що зміст правочину та мета його вчинення завідомо суперечать інтересам держави і суспільства.

32. Звідси висновки судів попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, у якій уточнені висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, на яку Заступник керівника Харківської обласної прокуратури послався як на підставу касаційного оскарження. Тож підстав для скасування рішення місцевого й постанови апеляційного господарських судів у цій справі немає. Відповідно доводи касаційної скарги підтвердження не знайшли.

33. Прокурор Харківської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з клопотанням про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 ГПК України.

34. Мотивував необхідністю відступлення від висновку Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, про те, що встановлене в установленому порядку порушення принципів державних закупівель, які регулюються acquis ЄС у сфері державних закупівель, зокрема, прозорості та пропорційності, а також принцип добросовісної конкуренції учасників закупівлі, закріплений у статті 3 Закону "Про публічні закупівлі", є підставою для визнання недійсним договору про закупівлю із застосуванням правових наслідків. Наполягає також на необхідності відступлення від висновку Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, про те, що: "Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили)". До того ж звернув увагу на те, що Верховний Суд застосовував частину третю статті 228 ЦК України у подібних правовідносинах (постанови від 27.03.2019 у справі № 905/1250/18, від 15.12.2021 у справі № 922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі № 922/3322/20) і сформував сталу позицію, відповідно до якої узгоджені дії учасників закупівлі (торгів, аукціону) та відсутність реальної конкуренції унеможливлює прозору та відкриту процедуру закупівлі, чим порушуються інтереси держави та суспільства. Тож установлене у визначеному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів закупівлі (торгів, аукціону) у випадку, якщо це передбачено спеціальним законодавством, та для визнання недійсним відповідного договору, укладеного з переможцем, із застосуванням наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК України.

35. Частина третя статті 302 ГПК визначає, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

36. Тож положення цієї частини унормовує можливість передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду лише у випадку, якщо колегія суддів, що розглядає справу, буде вважати за необхідне відступити від висновку, зокрема, об`єднаної палати іншого касаційного суду.

37. Натомість прокурор просить відступити від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати саме Касаційного господарського суду, а не іншого касаційного суду. Тому справа № 922/26/24 не може бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини третьої статті 302 ГПК України.

38. Колегія суддів ураховує, що у разі незгоди з висновком, викладеним об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, суд може на підставі частини другої статті 302 ГПК передати справу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду, однак такого клопотання прокурор не заявляв. При цьому слід зауважити, що клопотання прокурора про передачу справи № 922/26/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду фактично обґрунтоване незгодою з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, до розгляду якої зупинялось провадження у справі № 922/26/24, тоді як вагомих і достатніх аргументів, які би дійсно свідчили про необхідність у відступі від висновків, сформованих у справі № 922/3456/23, колегія суддів не вбачає. Відповідно підстав для задоволення цього клопотання прокурора немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

39. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

40. Згідно з вимогами статті 309 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові витрати

41. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

2. Касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Харківської області від 08.05.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 у справі № 922/26/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко