ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Справа № 906/1010/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Мельник О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025р. по справі №906/1010/25, ухвалене суддею Нестерчук С.С., повне рішення складено 17.12.2025р.

за позовом Керівника Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Попільнянської селищної ради

до Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича

про стягнення 293 843,91 грн

Керівник Коростишівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Попільнянської селищної ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича про стягнення 293 843,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після набуття відповідачем права власності на нерухоме майно та до укладення договору оренди від 01.04.2025 він фактично використовував земельну ділянку, на якій розміщене це майно, без належного оформлення права користування та без сплати коштів за таке користування, що призвело до безпідставного збереження відповідачем грошових коштів за період з 01.01.2023 по 30.03.2025. Правові підстави: ст. 377, 1212 Цивільного кодексу України та ст. 125 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 р. позов керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Попільнянської селищної ради задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 р. представник Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Голені Сергія Івановича на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 року у справі №906/1010/25. Скасувати повністю рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 року у справі №906/1010/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову Керівника Коростишівської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі позивача Попільнянської селищної ради у задоволенні позовних вимог до Фізичної особи-підприємця Голені Сергія Івановича про стягнення 293 843,91 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025р. по справі №906/1010/25. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025р. по справі №906/1010/25 призначено в порядку письмового провадження. Запропоновано Коростишівській окружній прокуратурі та Попільнянській селищній раді у строк до 16.01.2026р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів відповідачу. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться без повідомлення учасників справи в строк передбачений ч.1 ст.273 ГПК України. Витребувано у Господарського суду Житомирської області матеріали справи №906/1010/25.

27.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №906/1010/25.

13.01.2026 р. прокурор через систему «Електронний суд» надіслав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ФОП Голені С.І. на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2025 у справі №906/1010/25 відмовити, а рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2025 у справі № 906/1010/25 залишити без змін.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційна скарга на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025р. по справі №906/1010/25 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в них, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що користування відповідачем земельною ділянкою у період з січня 2023 року по березень 2025 року здійснювалося без належної правової підстави. Встановлений судом факт фактичного користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без оформлення права користування та без сплати орендної плати свідчить про збереження відповідачем грошових коштів за рахунок позивача як власника земельної ділянки. Відтак Господарський суд Житомирської області дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншим учасників по справі

В апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що при прийняті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено принципи стандартів доказування та дослідження доказів, а відтак рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 року у справі №906/1010/25 є незаконним і необґрунтованим, виходячи із наступного.

Рішення про укладання договору оренди з Голенею С.І. було прийнято позивачем 24.02.2023 року, лист з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки направлено Відповідачу 13.10.2023 року (після 8 місяців з моменту прийняття рішення), а право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0123, площею 0,2883 га зареєстровано за Попільнянською селищною радою 13.12.2023 року.

Попри це, прокурор вказує на «безпідставне збереження з 01.01.2023 по 30.03.2025 коштів в розмірі 293 843,91 грн. за рахунок неотримання їх позивачем, які мають бути повернуті за рахунок Голені С.І. на підставі положень ст.1212 ЦК України».

При зверненні до суду, прокурор додає претензії Попільнянської селищної ради щодо сплати завданих збитків від 29.01.2025 року №02-13/145, від 27.03.2025 року №02-13/450, від 16.06.2025 року №02-13/937, згідно якої позивач надає розрахунок безпідставно збережених коштів Голенею С.І. у розмірі 293 843,91 грн. за період, починаючи з січня 2023 року до моменту прийняття рішення селищною радою про укладання договору оренди та до моменту надання селищною радою проекту договору оренди землі.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви у справі №906/1010/25, цю заяву прокурором подано в особі Попільнянської селищної ради у зв`язку із «не запереченням селищної ради щодо представництва в суді законних інтересів Коростишівською окружною прокуратурою щодо стягнення безпідставно збережених коштів з огляду на відсутність в бюджеті селищної ради коштів на сплату судового збору».

Прокурор зазначає, що «незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Попільнянської селищної ради про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом, через відсутність коштів для сплати судових витрат, сам факт не звернення до суду селищної ради з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян членів територіальної громади».

Поряд з цим, у матеріалах справи №906/1010/25 міститься лист Попільнянської селищної ради від 13.01.2025 року за №02-13/46, згідно з яким на даний час у бюджеті громади обмежені кошти для сплати судового збору за подання позову до суду. Також у даному листі міститься прохання до Коростишівської окружної прокуратури здійснити представництво законних інтересів в особі Попільнянської селищної ради.

Фактично позивач просить прокуратуру замінити Попільнянську селищну раду, як компетентний орган, який має захищати інтереси держави. Так, як вбачається із зазначеного, Позивач зазначає про те, що у нього станом на січень 2025 року (а позов подано до суду у липні 2025 року) «обмежені» кошти для сплати судового збору, а не відсутні. До того ж, Попільнянська селищна рада не надає жодних доказів на підтвердження відсутності змоги звернутися до суду, зокрема, відсутності коштів для сплати судового збору.

Таким чином, у справі №906/1010/25 відбувається заміщення функцій та повноважень селищної ради, а також здійснення прокуратурою компетенції селищної ради, що суперечить вимогам законодавства та правовим позиціям Верховного Суду.

Також, відповідач вважає, що Господарським судом Житомирської області порушено норми предметної та суб`єктної юрисдикції

Зокрема, апелянт вказує на те, що спір між юридичною особою та фізичною особою, яка не є підприємцем, не належить до юрисдикції господарських судів.

За Договором купівлі-продажу від 05.02.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцьким Ю.Г., зареєстрованим в реєстрі за 3195 Голеня Сергій Іванович, як фізична особа, купив та прийняв у власність вищезазначене майно.

Саме призначення земельної ділянки не є доказом того, що Голенею С.І. здійснюється підприємницька діяльність на земельній ділянці з кадастровим номером :02:005:0123, а сам факт цільового призначення не створює господарських правовідносин і не визначає підвідомчість спору господарському суду.

У правовідносинах між Попільнянською селищною радою та Голенєм Сергієм Івановичем, відповідач виступає виключно як фізична особа, а не фізична особа-підприємець, отже, за суб`єктною та предметною ознаками спір не підлягає розгляду господарським судом.

Тому відповідач вважає, що висновок суду про те, що «спірні правовідносини, пов`язані з використанням відповідачем земельної ділянки комунальної власності у зв`язку з володінням та використанням нежитлової будівлі, мають господарський характер, а відповідач виступає у них як фізична особа-підприємець», є необґрунтованим.

Також, скаржник наголошує, що 05.12.2025 року (після надання пояснень представником позивача під час судового засідання, яке відбулося 25.11.2025 року), керуючись ст.ст.42, 80 ГПК України та з метою повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для розгляду справи, представником Відповідача було надіслано до Суду письмові пояснення у справі №906/1010/25 з клопотанням про долучення до матеріалів справи документи згідно додатку, а саме: фотознімків за адресою: Житомирська обл., Жмеринський р-н, вул.Велика Польова, буд.4, фотознімків за адресою: Житомирська обл., Жмеринський рн, вул.Промислова, 2а, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ СЕРГА МОТОР-СЕРВІС».

Такими доказами, зокрема, фотознімками підтверджується той факт, що Голеня С.І. не здійснює підприємницьку діяльність на земельній ділянці, кадастровий номер :02:005:0123, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, смт.Попільня, вул.Велика Польова, буд.4. Будівля-майстерня, площею 1 108,2 м.кв, що розташована по вул.Велика Польова, 4, смт.Попільня, Житомирський р-н, Житомирська обл. також не використовується Голенею С.І. та потребує ремонту.

Листи Попільнянської селищної ради Відповідач отримував за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н., смт.Попільня, вул. Промислова, 2а, де дійсно здійснюється підприємницька діяльність (продаж автотракторних запчастин), про що зазначалося на засіданні 25.11.2025 року. За адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н., смт.Попільня, вул.Промислова, 2а зареєстровано та здійснює свою діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ СЕРГА МОТОР-СЕРВІС», власником та директором якого є Голеня Сергій Іванович, господарська діяльність здійснюється саме за цією адресою.

Проте, суд протокольною ухвалою від 09.12.2025 року залишив письмові пояснення Відповідача без розгляду у зв`язку з відсутністю клопотання відповідача про надання судом дозволу на ї подання у порядку, передбаченому ч.5 ст.161 ГПК України.

Так, під час розгляду справи №906/1010/25 представник відповідача неодноразово звертала увагу суду на те, що Голенем С.І. не ведеться підприємницька діяльність на земельній ділянці з кадастровим номером :02:005:0123, а у правовідносинах між Попільнянською селищною радою та Голенем Сергієм Івановичем, відповідач виступає виключно як фізична особа, а не фізична особа-підприємець, через що спір між сторонами за суб`єктною та предметною ознаками не підлягає розгляду господарським судом.

Відсутність укладеного договору оренди не свідчить про відсутність правової підстави та не утворює складу зобов`язання з безпідставного збагачення в розумінні ст.1212 ЦК України. Таким чином, Відповідач переконаний, що відсутні підстави для стягнення на користь Позивача нібито безпідставно збережених коштів в сумі 293 843,91 гривень.

Відтак, на думку апелянта, суд першої інстанції не дослідив належним чином ані процесуальних підстав представлення інтересів прокурором, ані наданих відповідачем доказів у справі, в результаті чого 09.12.2025 року ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення у справі №906/1010/25, яке підлягає скасуванню.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, прокурор у відзиві вказує, що рішення Господарського суду Житомирської області від 09.09.2025 у справі №906/1010/25 є законним, обґрунтованим та таким, що постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального законодавства, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З огляду на те, що Голеня С.І. з часу придбання нерухомого майна (05.09.2019) став фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0123 та використовує вказану земельну ділянку без належної правової підстави (договору оренди), за рахунок власника цієї ділянки (Попільнянської селищної ради) зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки відповідно до вимог ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що безпідставне збереження коштів у вигляді несплаченої орендної плати за земельні ділянки призвело до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що в свою чергу унеможливлює повноцінне фінансування соціальних та інших програм, являється істотним порушенням чинного законодавства і суперечить економічним інтересам територіальної громади та держави в цілому, керівник Коростишівської окружної прокуратури звернувся із даним позовом до суду в інтересах держави в особі Попільнянської селищної ради. Як наслідок суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність намірів селищної ради на звернення до суду та про підставність звернення прокурора до суду.

Також, прокурор наголошує на тому, що обставини щодо фактичного використання або не використання відповідачем Голенею С.І. земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0123 для ведення підприємницької діяльності не впливають на характер правовідносин, що склались між сторонами спору. Таким чином правовідносини, що склались між сторонами, мають господарський характер, а використання земельної ділянки Голенею С.І. здійснювалось, як фізичною особою підприємцем.

Твердження представника відповідача щодо укладення 01.04.2025 договору оренди Голенею С.І. як фізичною особою в даному випадку не має правового значення, оскільки період стягнення коштів за користування ділянкою вказано з 01.01.2023 по 30.03.2025 тобто до моменту укладення договору оренди.

Таким чином спір у цій справі підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Голеня С. І. зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.07.2006, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та визнається самим відповідачем. Основним видом його діяльності є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

05.02.2019 року між Горпіневичем Андрієм Андрійовичем (Продавець) та Голенем Сергієм Івановичем (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Мітніцьким Ю.Г., зареєстровано в реєстрі за 3195 (далі Договір). За цим договором Продавець продав та передав, а Покупець купив та прийняв належну Продавцю на праві особистої приватної власності майстерню (літ.Ж-2, З-2, Є-1), розташовану за адресою: Житомирська область, Попільнянський район, смт Попільня, вулиця Велика Польова, будинок 4 (чотири), яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,2883 га з кадастровим номером :02:005:0123.

05.02.2019 зареєстровано право власності на майстерню за Голенем Сергієм Івановичем на підставі вищезазначеного договору (інформаційна довідка №423706311 від 22.04.2025 року).

13.12.2023 за Попільнянською селищною радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0123 площею 0,2883 га (номер відомостей про речове право 52979294, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 247) .

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру цільове призначення зазначеної земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, вид використання для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.

09.02.2023 Голеня С. І. подав до Селищної ради заяву про укладення договору оренди земельної ділянки площею 0,2883 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: вул. Велика Польова, буд. 4, смт Попільня, Житомирський район, Житомирська область, кадастровий номер :02:005:0123.

24.02.2023 на 23 сесії 8 скликання Попільнянської селищної ради було прийнято рішення укласти договір оренди земельної ділянки з Голенею Сергієм Івановичем строком на 10 років на земельну ділянку несільськогосподарського призначення із земель комунальної власності Попільнянської селищної ради площею 0,2883 га кадастровий номер :02:005:0123, що знаходиться по вул. Велика Польова 4 смт Попільня Житомирського району Житомирської області для будівництва і обслуговування будівель торгівлі.

З метою укладання договору оренди земельної ділянки Селищна рада 13.10.2023 листом від № 1518/02-14 направила відповідачу проект договору оренди земельної ділянки у двох екземплярах, про що свідчить поштова накладна № 272, фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист.

Крім того, 14.03.2024 Селищна рада направила відповідачу засобами поштового зв`язку лист № 02-14/439, у якому рекомендувала відповідачу підписати договір оренди земельної ділянки та долучену до нього додаткову угоду у п`ятиденний термін з дня отримання даного листа.

27.11.2024 Селищна рада повторно звернулась до відповідача з листом № 02-14/1751, до якого долучила два примірника договору оренди земельної ділянки та два примірника додаткової угоди. Відповідно до трекінгу Укрпошти відповідач отримав лист особисто 10.12.2024.

01.04.2025 між Попільнянською селищною радою (далі - орендодавець) та Голеню С. І. (далі - орендар) укладено Договір оренди землі.

Згідно з акту приймання-передачі об`єкта оренди від 01.04.2025 орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2883 га з кадастровим номером :02:005:0123 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою вул. Велика Польова, буд. 4, смт Попільня, Житомирський р-н, Житомирська обл.

Договір оренди від 01.04.2025 та акт приймання-передачі підписаний сторонами та скріплений печаткою Селищної ради.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного договору 01.04.2025 зареєстровано право оренди земельної ділянки за Голеною С. І.

У листах ГУ Держгеокадастру у Житомирській області № 1648/35-25 від 22.05.2025 та Попільнянської селищної ради № 02-13/851 від 29.05.2025 вказано, що нормативно-правовими актами, які регулюють проведення нормативної грошової оцінки земель, не передбачено можливості оформлення витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за минулі роки. Внаслідок чого, нарахування безпідставно збережених коштів проведено за 2023, 2024 та 2025 роки.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0123 загальною площею 0,2883 га становила у 2023 - 1 030 124,00 грн, у 2024 - 1 082 660,72 грн, у 2025 - 1 343 656,58 грн, що підтверджується витягами із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Відповідно до рішення 6 сесії 8 скликання № 242 від 02.07.2021 Про встановлення на території Попільнянської селищної територіальної громади ставки податку на майно, в частині плати за землю встановлено ставки орендної плати за земельні ділянки на території Попільнянської селищної територіальної громади згідно з додатком 3.

У Додатку 3 до вказаного рішення з 01.01.2022 встановлено розмір орендної плати земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Відповідно до рішення 27 сесії 8 скликання № 714 від 23.06.2023 Про встановлення на території Попільнянської селищної територіальної громади ставки податку на майно, в частині плати за землю встановлено ставки орендної плати за земельні ділянки на території Попільнянської селищної територіальної громади згідно з додатком 3.

У Додатку 3 до вказаного рішення з 01.01.2024 встановлено розмір орендної плати земельних ділянок для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у розмірі 12% нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Згідно з рішенням 40 сесії 8 скликання від 25.06.2024 № 1003 Про продовження терміну дії рішень ради щодо встановлення місцевих податків та зборів на території Попільнянської селищної територіальної громади продовжено термін дії рішення Попільнянської селищної ради від 23.06.2023 № 714 Про встановлення на території Попільнянської селищної територіальної громади податку на майно, в частині плати за землю на 2025 рік.

Як убачається з доданого до позовної заяви розрахунку, розмір безпідставно збережених коштів, нарахованих відповідачу за період з січня 2023 року по березень 2025 року, становить 293 843,91 грн. Зазначена сума визначена виходячи з розміру орендної плати в місяць, яка складала у 2023 році 10 301,44 грн, у 2024 році 10 826,61 грн, у 2025 році 13 436,57 грн.

З метою досудового врегулювання спору Селищна рада 29.01.2025, 27.03.2025 та 16.06.2025 зверталась до відповідача з претензіями № 02-13/145, № 02-13/450 та № 02-13/937 щодо сплати завданих збитків у вигляді безпідставно збережених коштів у розмірі 293 843,91 грн за використання земельної ділянки площею 0,2883 га з кадастровим номером :02:005:0123 без правовстановлюючих документів в період з січня 2023 по березень 2025.

Відповідно до трекінгу Укрпошти претензія № №02-13/937 від 16.06.2025 вручена одержувачу 08.07.2025.

За таких обставин прокурор в інтересах Селищної ради звернувся до суду про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в розмірі 293 843,91 грн за період з січня 2023 року по березень 2025 року.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 р. позов керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Попільнянської селищної ради задоволено повністю.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на майстерню) та ст. 377 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Податковий кодекс України визначає плату за землю як обов`язковий платіж у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

Відповідно до ч.5 ст.5, ч.1 ст.13 Закону України "Про оренду земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у цій справі колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Наведені висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.

Отже, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного уповноваженого органу, прокурор не замінює цей орган у судовому процесі, однак і не виконує функцію його представництва, оскільки представляє державу та є окремим самостійним суб`єктом звернення.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно з ч. 4, 7 ст.23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд зазначає, що у цьому спорі прокурор здійснює представництво інтересів територіальної громади з огляду на таке.

Згідно із ст. 6 Закону України Про місцеве самоврядування, первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, і відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, Попільнянська селищна рада є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого у відповідності до ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та ст. 12 Земельного кодексу України віднесені повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності.

З огляду на зазначене, Попільнянська селищна рада як власник земельної ділянки є уповноваженим органом на здійснення відповідних повноважень з метою захисту інтересів територіальної громади, а тому визначена позивачем у справі.

Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18 визначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 914/225/18.

Такі висновки враховуються судом відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України.

Коростишівська окружна прокуратура листом № 53/1-55вих-25 від 06.01.2025 повідомила Селищну раду в порядку ст.23 Закону України Про прокуратуру щодо вжиття заходів, які спрямовані на усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства щодо наявності підстав для стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

У відповідь Селищна рада листом № 02-13/46 від 13.01.2025 повідомила Коростишівську окружну прокуратуру про неодноразові спроби досудового врегулювання спору, щодо спонукання власника нерухомого майна Голені С.І. до укладення договору оренди землі, однак пропозиції селищної ради були проігноровані. Селищна рада просить прокуратуру здійснити представництво в суді щодо стягнення безпідставно збережених коштів, з огляду на брак коштів в бюджеті селищної ради на сплату судового збору.

Невжиття Попільнянською селищною радою як власником земельної ділянки, потенційною стороною договору оренди земельної ділянки, протягом тривалого часу заходів до усунення порушень, які мали місце під час стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування Голенею С.І. спірною земельною ділянкою, свідчить про невиконання обов`язку щодо захисту та відновлення порушених майнових інтересів держави. Незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Попільнянської селищної ради про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом, через відсутність коштів для сплати судових витрат, сам факт незвернення до суду селищної ради з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади.

Отже, вказана позиція Попільнянської селищної ради свідчить про відсутність у неї намірів вживати заходи щодо захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах, а відтак - їх бездіяльність. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що несплата безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за земельні ділянки призвела до ненадходження коштів до місцевого бюджету, що в свою чергу унеможливлює повноцінне фінансування соціальних та інших програм, що являється істотним порушенням чинного законодавства і суперечить економічним інтересам територіальної громади та держави в цілому, керівник Коростишівської окружної прокуратури звертається із даним позовом до суду в інтересах держави в особі Попільнянської селищної ради.

Таким чином, з огляду на встановлену бездіяльність компетентного органу Попільнянської селищної ради щодо вжиття заходів для захисту порушених інтересів територіальної громади, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у цій справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з указаним висновком, оскільки він відповідає вимогам статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та ґрунтується на належній оцінці встановлених обставин справи.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та безпідставного висновку щодо належного підтвердження прокурором наявності передбачених законом підстав для представництва інтересів держави у цій справі, відхиляються судом апеляційної інстанції як такі, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Щодо суті позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З огляду на характер заявлених вимог, обов`язок доведення обставин безпідставного збереження відповідачем грошових коштів покладається на позивача. Зокрема, позивач повинен довести право власності Попільнянської селищної ради на спірну земельну ділянку, факт фактичного користування відповідачем цією ділянкою у заявлений період, відсутність у відповідача належно оформленого права користування та розмір безпідставно збережених коштів. Натомість відповідач зобов`язаний довести наявність правової підстави користування земельною ділянкою або інші обставини, що виключають безпідставність збереження коштів.

Як установлено судами, відповідач з 05.02.2019 є власником нерухомого майна майстерні, розташованої за адресою: Житомирська область, смт.Попільня, вул.Велика Польова, буд.4, яка знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:005:0123 площею 0,2883 га.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Якщо на земельній ділянці державної або комунальної власності розташовані об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у приватній власності, то земельна ділянка не може бути передана її власником у користування будь-кому, окрім власника таких об`єктів. При цьому відсутність оформленого договору оренди земельної ділянки не припиняє права власника користуватися належними йому об`єктами нерухомого майна, а таке користування є неможливим без одночасного користування земельною ділянкою під цими об`єктами. Такі висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі № 918/1132/22.

Положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 та ін.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок її власника зберіг у себе кошти, що мав би сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відсутність договору оренди не звільняє відповідача від такого обов`язку, оскільки використання об`єкта нерухомого майна є неможливим без користування земельною ділянкою під ним, а використання земельних ділянок в Україні є платним.

Разом з тим, до моменту укладення договору оренди землі від 01.04.2025 та державної реєстрації права оренди відповідач не мав належно оформленого права користування спірною земельною ділянкою. Сам факт прийняття Селищною радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду та вжиття нею заходів для укладення договору не свідчить про виникнення у відповідача права користування землею до моменту оформлення такого права у встановленому законом порядку.

Колегія суддів враховує, що Селищна рада вживала послідовних заходів для оформлення орендних правовідносин, зокрема неодноразово направляла відповідачу проєкт договору оренди, який був отриманий відповідачем, однак договір було укладено лише 01.04.2025. За таких обставин затримка з оформленням оренди не може бути поставлена у вину органу місцевого самоврядування.

Встановлений судом факт фактичного користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без належного оформлення права користування та без сплати орендної плати свідчить про збереження відповідачем грошових коштів за рахунок власника земельної ділянки позивача.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Щодо розміру заявлених до стягнення коштів суд зазначає, що позивачем надано розрахунок безпідставно збережених коштів, здійснений виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 2025 роки, що підтверджується відповідними витягами, а також з урахуванням ставок орендної плати, встановлених рішеннями Попільнянської селищної ради для земель громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

Відповідач не надав суду контррозрахунку, не подав доказів неправильності визначення нормативної грошової оцінки або застосованих ставок орендної плати та фактично не заперечував проти правильності здійсненого позивачем розрахунку.

Перевіривши поданий розрахунок, суд встановив його арифметичну правильність та відповідність наведеним вихідним даним, у зв`язку з чим заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів є обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності без належного правового оформлення.

Висновки місцевого господарського суду ґрунтуються на належно встановлених обставинах справи, підтверджені допустимими та достатніми доказами, а також відповідають вимогам статті 1212 Цивільного кодексу України. Підстав для їх переоцінки чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Щодо підсудності справи колегія суддів зазначає наступне.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України).

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Для цілей цього Кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ч. 1 ст. 20 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18 (провадження № 12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

У постанові від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи-підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

У справі, яка розглядається, слід виходити не лише із суб`єктного складу відповідних правовідносин, важливим у цьому випадку є також зміст самих правовідносин та чи є такі відносини господарськими.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Доводи апелянта про те, що спір не підлягає розгляду господарським судом, суд визнає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на правильному розумінні характеру спірних правовідносин, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи Голеня С. І. зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.07.2006, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та визнається самим відповідачем. Основним видом його діяльності є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

05.02.2019 Голеня С. І. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна набув у власність нежитлову будівлю майстерню площею 1 108,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на земельній ділянці площею 0,2883 га з кадастровим номером :02:005:0123. Право власності на майстерню зареєстровано 05.02.2019 за Голенем Сергієм Івановичем (інформаційна довідка №423706311 від 22.04.2025 року).

Згідно з відомостями Державного земельного кадастру цільове призначення зазначеної земельної ділянки землі житлової та громадської забудови, вид використання для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.

09.02.2023 року Голеня С.І. звернувся до Попільнянської селищної ради із заявою про укладання договору оренди земельної ділянки площею 0,2883 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що знаходиться за адресою: Велика Польова, 4, смт Попільня, Житомирський р-н, Житомирська обл., терміном на 10 років. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0123.

Відповідно до частини 1 статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Придбання Голенею С. І. нежитлової будівлі, майстерні, за своїм функціональним призначенням пов`язане з її використанням у господарській діяльності, з огляду на основний вид підприємницької діяльності відповідача технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Сам по собі факт того, що сторони у договорі не зазначили про те, що Голеня С. І. придбав майно як підприємець, не може впливати на визначення юрисдикції у цій справі. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2024 у справі № 920/1191/23.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірні правовідносини, пов`язані з використанням відповідачем земельної ділянки комунальної власності у зв`язку з володінням та використанням нежитлової будівлі, мають господарський характер, а відповідач виступає у них як фізична особа-підприємець.

Твердження апелянта про те, що Голеня С. І. фактично не здійснював підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, не впливають на визначення юрисдикції спору, оскільки для віднесення правовідносин до господарських значення має цільове та функціональне використання майна, а також зв`язок такого використання зі статусом відповідача як суб`єкта підприємницької діяльності.

Крім того, суд враховує, що цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у поєднанні з основним видом підприємницької діяльності відповідача, а також його звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору оренди цієї земельної ділянки для відповідних цілей, свідчать про використання спірного об`єкта саме у господарській діяльності.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив правову природу спірних правовідносин та обґрунтовано відніс їх до юрисдикції господарських судів.

Придбання відповідачем нежитлової будівлі, функціонально пов`язаної з його основним видом підприємницької діяльності, у поєднанні з цільовим призначенням земельної ділянки та діями відповідача щодо оформлення орендних прав свідчать про використання спірного майна саме у межах господарської діяльності. Формальне не зазначення у договорі купівлі-продажу статусу фізичної особи-підприємця не змінює характеру спірних правовідносин та не впливає на визначення предметної і суб`єктної юрисдикції.

Доводи апелянта щодо порушення правил юрисдикції є безпідставними, не спростовують установлених обставин справи та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права залишив письмові пояснення відповідача без розгляду у зв`язку з відсутністю клопотання відповідача про надання судом дозволу на їх подання у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 161 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

В постанові від 01.02.2022 у справі №750/3192/14 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч.2 ст.161 ГПК). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (ч.5 ст.161 ГПК). Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (частини 1, 2 ст.118 ГПК).

Суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі від 22.08.2025 надав відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (пункт 4 ухвали), яким останній скористався. Водночас додаткові письмові пояснення та докази були подані відповідачем 05.12.2025, тобто після закриття підготовчого судового засідання 14.10.2025, без наведення поважних причин пропуску встановленого процесуального строку та без заявлення клопотання про його поновлення.

Відповідно до статей 80, 118, 119 Господарського процесуального кодексу України процесуальні дії вчиняються у строки, встановлені судом або законом, а докази, подані з пропуском установленого строку без поважних причин, можуть бути залишені без розгляду.

Оскільки Фізична особа підприємець Голень Сергій Іванович подав додаткові пояснення поза межами встановленого строку, не заявив клопотання про поновлення процесуального строку та не обґрунтував неможливість їх подання раніше, суд першої інстанції обґрунтовано залишив такі письмові пояснення без розгляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з указаним висновком, оскільки він відповідає вимогам процесуального закону.

Відтак, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Відтак, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Голені Сергія Івановича на рішення Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025р. по справі №906/1010/25- залишити без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

Справу №906/1010/25 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "02" березня 2026 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.