РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2026Справа № 910/8530/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХПРОМІМПОРТ» вул. Богомольця Академіка, 7/14, пр.182,м. Київ,01024

до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" вул. Кудрявська 26/28, м. Київ, 04053

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача -

Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус" 04073, Україна, місто Київ, провулок Куренівський, будинок, 19/5

про стягнення 429 450,00 грн.

Представники сторін (не викликались)

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ТЕХПРОМІМПОРТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 429 450,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як бенефіціаром умов п. 10.3 укладеного з позивачем Договору поставки № УБГ24-255-3 від 23.04.2024 року, забезпеченого Банківською гарантією № 41445 від 20.08.2024 року, а також ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині повернення суми забезпечення в розмірі 429 450,00 грн. у зв`язку з фактичним виконанням позивачем зобов`язань як постачальника товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, оскільки ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та враховуючи незначну складність справи, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 2 ст. 247 ГПК України постановлено розгляд справи № 910/8530/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також зазначеною ухвалою за ініціативою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус»:

Так, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі від 07.08.2025 року через систему «Електронний суд» від позивача 13.08.2025 року надійшли дві ідентичні за змістом заяви б/н від 12.08.2025 року про долучення до матеріалів справи доказів надсилання копії позовної заяви та доданих документів до електронного кабінету третьої особи, з доказами надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи.

Судом встановлено, що представником відповідача 25.08.2025 року через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву б/н від 25.08.2025 року, з доказами надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на порушення ТОВ «ТЕХПРОМІМПОРТ» визначених Специфікацією № 1 до Договору та графіку поставки строків поставки товару, чим допущено неналежне виконання Договору, у зв`язку з чим до позивача були застосовані штрафні санкцій, які останнім сплачені, отже наведене свідчить про настання гарантійного випадку та правомірність отримання відповідачем як бенефіціаром коштів за банківською гарантією, яка є самостійним способом забезпечення виконання зобов`язань та не підлягає поверненню у разі її реалізації. Окрім цього відповідач зазначає, що станом на 09.07.2025 року банківська гарантія № 41445 від 20.08.2024 року припинила свою дію у зв`язку з закінченням строку дії та сплатою на користь АТ «Укргазвидобування» суми гарантії

В свою чергу, від представника позивача 01.09.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив б/н від 01.09.2025 року, з доказами надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, у якій позивач зазначив, що договір поставки виконано у повному обсязі, а товар прийнятий відповідачем, однак з порушенням строку поставки, в той час як підставою для утримання банківської гарантії, на думку позивача, є саме невиконання Договору - відсутність дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням зобов`язання є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом такого зобов`язання, як у даному випадку. Отже, на переконання позивача, з урахуванням правової позиції Верховного Суду з даного питання, з моменту повного виконання принципалом умов Договору та проведення остаточних розрахунків за товар, у відповідача виникло зобов`язання з повернення банківської гарантії згідно п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» та п. 10.3 спірного Договору, позаяк утримання відповідачем коштів в сумі 429 450,00 грн. є безпідставним.

Окрім цього, представником відповідача 03.09.2025 року через систему «Електронний суд» подані заперечення на відповідь на відзив б/н від 03.09.2025 року, з доказами надсилання до електронних кабінетів інших учасників справи, в яких відповідач наголошує, що позивач порушив умови Договору поставки в частині строків поставки товару, що, за твердженням відповідача, є гарантійним випадком та надавало право звернення до банку з вимогою за банківською гарантією. Також відповідач зазначає, що п. 10.3 Договору не передбачає повернення банківської гарантії у грошовій формі, отже повернення забезпечення у формі банківської гарантії здійснюється шляхом направлення відповідної інформації банку, а не позивачу, у разі настання одного з наведених у п. 10.3Договору випадків.

Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду не надано.

Суд зазначає, що згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Так, про відкриття провадження у справі № 910/8530/25 та про його право подати пояснення щодо суті спору третя особа відповідно до норм ст. 6 ГПК України повідомлена належним чином в електронному кабінеті шляхом надсилання копії ухвали суду від 07.08.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/8530/25, факт отримання якої 12.08.2025 року підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа до електронного кабінету учасника справи.

Поряд із цим, з урахуванням строків, встановлених статями 168, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі № 910/8530/25 від 07.08.2025 року, третя особа мала подати пояснення щодо позову.

Як свідчать матеріали справи, третя особа не скористалася наданим їй процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 168 Господарського процесуального кодексу України.

Наразі, від третьої особи станом на час розгляду справи до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання пояснень щодо суті спору та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статі 168 Господарського процесуального кодексу України та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, оскільки Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» не скористалось наданими йому процесуальними правами, зокрема, третьою особою не надано пояснень щодо суті спору та/або інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - Господарський кодекс України, чинний на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Як встановлено судом, на онлайн - платформі Електронної системи публічних закупівель Prozorro 11.06.2024 року було оприлюднено оголошення про проведення відкритих електронних торгів UA-2024-06-11-004439-a за предметом закупівлі « 24Т-255_14210000-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова в асортименті) (Лот № 1 - ДК 021:20-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова 10 мкм); Лот № 2 - ДК 021:00-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова 60 мкм); Лот № 3 - ДК 021:20-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова 90 мкм))».

Відповідно до пункту 15 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Частиною 1 статті 33 Закону України «По публічні закупівлі» визначено, що рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником у день визначення учасника переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі.

За приписами частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

В подальшому, за наслідками визначення протоколом розкриття тендерних пропозицій від 20.06.2024 року позивача переможцем аукціону (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2024-06-11-004439-a), за результатами публічної закупівлі № UA-2024-06-11-004439-a між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" (позивач у справі, постачальник за договором) та Акціонерним товариством "Укргазвидобування" (покупець за договором, відповідач у справі) 23.08.2024 року укладено Договір поставки №УБГ24-255-3 (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві крихту мармурову 90 мкм (Карбонат кальцію GURCARB 100), зазначений в Специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем.

Розділами 2 - 14 Договору сторони погодили якість товару , ціну Договору, порядок здійснення оплати, поставку товару, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, обставини непереборної сили, вирішення спорів, строк дії Договору, інші умови тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2 цього Договору, та діє до 30.04.2025 року (п. 10.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками постачальника та покупця і скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації, яка є Додатком №1 до Договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є Додатком № 3 до Договору та є його невід`ємною частиною.

Сторонами було погоджено та підписано Специфікацію № 1 до Договору, умовами якої погоджено предмет поставки (найменування, кількість, вартість, строк та умови поставки і оплати, гарантії на товар, вимоги до тари та упаковки, реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, місце поставки автомобільним транспортом та залізничним транспортом тощо), а саме: найменування товару: Крихта мармурова, 90 мкм (Карбонат кальцію GURCARB 100) код УКТ ЗЕД 283650000, кількість 1000 тон, ціна за одиницю 7 157,50; загальна вартість 8 589 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 1 431 500,00 грн. Виробник - GUR MADEN A.S. (Гюр Маден А.С.) Туреччина.

Згідно п.п. 2, 3 Специфікації № 1 до Договору умови поставки - DDP-склад (станція) призначення для резидентів, DАP - склад (станція) призначення для нерезидентів. Транспортні витрати по доставці товару в місце призначення (на умовах поставки, DDP/ DАP) включені в ціну товару (предмету закупівлі); строк поставки - згідно з Графіком поставок товару.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується у Специфікації та Графіку поставки до цього договору. Здійснення поставки не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.

Згідно п. 6.3.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.

Так, сторонами погоджено та підписано Графік поставки (Додаток № 3 до Договору), відповідно до якого поставка товару здійснюється шістьма партіями, строк поставки за якими складає 60, 90, 120, 150, 180, та 210 календарних днів з моменту укладення Договору відповідно.

Датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки зазначена у відповідному товарно-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товарно-транспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на товар, ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат датою підписання акту приймання - передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.2 Договору).

Згідно п.5.5 Договору постачальник зобов`язаний надати покупцю додатково до документів, зазначених в п.5.4 Договору, при здійсненні перевезення товару залізничним транспортом: для постачальника - резидента України: оригінал акту приймання - передачі товару/видаткової накладної та залізничної накладної.

Відповідно до частини 1 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

У відповідності до частини 1 статті 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 2.1 Договору постачальник повинен поставити покупцю товар, передбачений цим Договором (невідповідність товару умовам Договору для цілей застосування розділу VII «Відповідальність сторін» прирівнюється до неналежної якості товару), якість якого відповідає сертифікатам якості/відповідності та/або паспорту/-ам виробника, Держстандартам (при необхідності), технічним або іншим вимогам /умовам, які пред`являються до товару даного виду та підтверджується відповідними документами.

Докази того, що сторони узгодили інші умови та строки поставки товару за Договором, в тому числі в частині строку та порядку прийняття товару за кількістю та якістю в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, за висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є видаткові накладні або акти приймання - передачі товару, які сторонами належним чином оформлені та підписані без будь - яких зауважень,.

Тобто, саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарської операції і містять інформацію про вартість переданого товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України та умов пункту Специфікації № 1 до Договору позивач був зобов`язаний здійснити поставку всього обсягу товару - у строк 21.03.2025 року (160 т - до 22.10.2024 року, 160 т - до 21.11.2024 року, 160 т - 23.12.2024 року, 160 т - 20.01.2025 року, 160 т - 19.02.2025 року, 200 т - 21.03.2025 року).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в порушення умов Договору здійснено поставку товару у кількості 1 000 тон на загальну суму 8 589 000,00 грн. за спірним Договором з порушенням обумовлених строків.

Зокрема, судом встановлено за матеріалами справи, що позивачем на виконання умов спірного Договору було поставлено Акціонерному товариству "Укргазвидобування" в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» товар - крихту мармурову, 90 мкм (Карбонат кальцію GURCARB 100) на загальну суму 8 589 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується підписаними повноважними представниками сторін видатковими накладними, а саме: № 33 від 23.04.2025 року на суму 4 287 628,80 грн. (підписана представником покупця 24.04.2025 року) та № 32 від 23.04.2025 року на суму 4 301 371,20 грн. (підписана представником покупця 01.05.205 року), копії яких наявні в матеріалах справи.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписами на видаткових накладних представників постачальника ТОВ «Техпроміпорт» та покупця - АТ «Укргазвидобування».

В свою чергу, здійснення позивачем поставки товарів у повному обсязі на загальну суму 8 589 000,00 грн. згідно вищенаведених видаткових накладних відповідач визнає та не заперечує.

Згідно зі статтею 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою особою (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічна норма міститься в статті 307 Господарського кодексу України. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 11, 12 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно статей 22, 23 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Так, як встановлено судом, обставини поставки позивачем товару залізничним транспортом також підтверджуються наданими згідно п. 5.5 Договору залізничними накладними, а саме: №42977587 від 29 жовтня 2024 року (дата видачі вантажу 15.11.2024 року); №42977595 від 29 жовтня 2024 року (дата видачі вантажу 15.11.2024 року); №42995001 від 30 жовтня 2024 року (дата видачі вантажу 11.11.2024 року); №42995043 від 30 жовтня 2024 року дата видачі вантажу 06.11.2024 року); №40347148 від 13 листопада 2024 року (дата видачі вантажу 23.11.2024 року); №40347163 від 13 листопада 2024 року (дата видачі вантажу 23.11.2024 року); №40538118 від 21 листопада 2024 року (дата видачі вантажу 02.12.2024 року); №42597328 від 09 лютого 2025 року (дата видачі вантажу 16.02.2025 року); №42614511 від 10 лютого 2025 року (дата видачі вантажу 17.02.2025 року); №42618256 від 10 лютого 2025 року (дата видачі вантажу 17.02.2025 року); №40151359 від 04 березня 2025 року (дата видачі вантажу 12.03.2025 року); №40151367 від 04 лютого 2025 року (дата видачі вантажу 13.03.2025 року).

В свою чергу, заперечень щодо факту поставки товару на загальну суму 8 589 000,00 грн. за вказаними видатковими накладними та залізничними накладними за кількістю та якістю відповідачем суду не надано.

Доказів пред`явлення претензій щодо якості поставленого товару у відповідності до умов Договору, а також наявності письмових претензій та/або письмових повідомлень щодо невідповідності фактично поставленого товару вимогам національних стандартів/технічним умовам, технічній та/або іншій документації, наявності дефектів товару або пошкодження пакування, а також складання актів про виявлені недоліки від позивача до суду не надходило.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору позивачем у повному обсязі виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідачу - Акціонерному товариству «Укргазвидобування», а відповідачем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень щодо його якості та кількості.

Факт передачі відповідачеві товару належним чином підтверджено матеріалами справи та не заперечуються останнім у поданому до суду відзиві.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна встановлюється у специфікації у гривнях з урахуванням ПДВ або в іноземній валюті без врахування ПДВ.

Згідно п. 3.2 Договору загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього договору, та становить до 8 589 000,00 грн. з ПДВ (включно).

За умовами Специфікації № 1 до Договору вартість товару включає витрати на пакування, завантаження, монтажні матеріали для транспортування, транспортні витрати, витрати отримання сертифікату походження товару, митні витрати, понесені продавцем при митному оформленні товару, а також усі мита, податки та інші обов`язкові платежі, які оплачуються постачальником при експерті товару.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У пункті 4.1 Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної та пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах, що визначені у специфікації. До рахунку додається підписаний уповноваженими сторонами акт приймання-передачі товару або видаткова накладна.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати поставленого за Договором товару матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, на підставі виставлених позивачем рахунків на оплату № 32 від 23.04.2025 року та № 31 від 23.04.2025 року відповідачем було здійснено оплату поставленого товару на суму 8 407 067,80 грн. (30.05.2025 року - 4 119 439,00 грн. та 4 287 628,80 грн.), що підтверджується відповідними виписками банку.

Наразі, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини виконання умов Договору в частині факту здійснення та розміру оплати товару покупцем не є предметом дослідження у даній справі.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, зобов`язання позивача з поставки товару за Договором поставки № УБГ24-255-3 від 23.08.2024 року вважається виконаним повністю.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Так, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

При цьому, як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено сторонами, в тому числі відповідачем у наданому відзиві та не заперечувалось постачальником, позивачем допущено порушення строків поставки товару згідно Графіку за Договором, а саме відповідно до залізничних накладних постачальником здійснено несвоєчасну з порушенням Графіку поставку товару на суму 4 816 711,20 грн.

Згідно п. 7.8 Договору у разі прострочення постачальником виконання зобов`язання з поставки товару, останній сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення ,а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання.

У зв`язку з порушенням позивачем умов Договору в частині строку поставки товару відповідачем було направлено позивачеві вимогу № 305.4-305-2-5420 від 30.05.2025 року про сплату пені та штрафу в загальній сумі 181 932,20 грн., нарахованих згідно п. 7.8 Договору.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та підтверджено відповідачем у відзиві на позовну заяву, нараховані позивачем пеня та штраф за порушення строків поставки товару за Договором були сплачені позивачем на підставі платіжної інструкції № 252 від 03.06.2025 року, копія якої наявна в матеріалах справи.

Отже, матеріалами справи підтверджується виконання сторонами зобов`язань за Договором, зокрема, здійснення позивачем поставки товарів у повному обсязі, а також прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, його оплата.

Крім того, відповідно до даних веб-порталу Уповноваженого органу з питань закупівель статус відкритих торгів значиться як завершений, з відповідним опублікуванням Звіту про виконання договору про закупівлю UA-2024-06-11-004439-a, копія якого наявна в матеріалах справи, що також свідчить про виконання сторонами умов укладеного Договору закупівлі.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право зазначити в оголошенні про проведення конкурентної процедури закупівлі та в тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі вимоги щодо надання забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

У разі якщо замовник вимагає надання забезпечення тендерної пропозиції/ пропозиції, у тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі повинні бути зазначені умови його надання, зокрема, розмір, строк дії та застереження щодо випадків, коли забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції не повертається учаснику. У такому разі учасник під час подання тендерної пропозиції/пропозиції одночасно надає забезпечення тендерної пропозиції/пропозиції.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.

З урахуванням наведених положень Закону, відповідачем в оголошенні про проведення публічної закупівлі UA-2024-06-11-004439-a та в оприлюдненій на порталі Прозоро тендерній документації для даної процедури закупівлі зазначено вимоги щодо надання учасником закупівлі банківської гарантії виконання договору.

Відповідно до п. 8 Тендерної документації наданої до закупівлі № UA-2024-06-11- 004439-а, за результатами якої укладено Договір №УГВ УБГ24-255-3 від 23.08.2024 року (https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2024-06-11-004439-a), замовник вимагає надання забезпечення виконання договору про закупівлю переможцем відкритих торгів у вигляді банківської гарантії у відповідності до додатку №8.1 до тендерної документації або у формі грошових коштів у розмірі 5% від загальної вартості договору про закупівлю.

Окрім цього у п. 10.2 Договору сторони погодили, що забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється до укладення договору в один із способів:

(1) у формі грошових коштів. Сума грошових коштів, як забезпечення виконання зобов`язань по даному договору повинна бути перерахована постачальником на окремий рахунок, наданий покупцем та повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору;

або

(2) надання банківської гарантії виконання зобов`язань по договору. Банківська гарантія повинна відповідати вимогам, вказаним у формі банківської гарантії як забезпечення виконання зобов`язань за договором закупівлі, яка є додатком №6 до договору, та її сума повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору.

Відповідно до п. 10.3 Договору у випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити постачальника вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі банківської гарантії виконання зобов`язань) у наступних випадках:

А) після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі;

В) за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;

С) в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.

В свою чергу, судом за матеріалами справи встановлено, що в забезпечення виконання Договору про закупівлю товарів, що укладається в межах процедури закупівлі UA-2024-06-11-004439-a, 20.08.2024 року між Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" (Банк-гарант за договором, третя особа у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" (принципал за договором, позивач у справі) було укладено Договір про надання гарантії №41445/ЮГ-24 (гарантія виконання) (далі - Договір про надання гарантії), відповідно до умов пункту 1.1 якого даний договір регулює правовідносини сторін щодо надання Банком-Гарантом гарантії виконання договору з метою забезпечення належного виконання Принципалом умов Договору, що укладається за результатами процедури закупівлі «ДК 021:2015 - 14210000-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова в асортименті, Лот № 3 - ДК 021:20-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова 90 мкм), згідно з оголошенням про проведення закупівлі № UA-2024-06-11-004439-a, розміщеного на веб-порталі відповідного уповноваженого органу, та тендерною документацією в останній редакції, затвердженою рішенням уповноваженої особи Бенефіціара від 11 червня 2024 року, протокол № 262, що проводились Акціонерним товариством «Укргазвидобування», в подальшому іменований «Бенефіціар» (далі - основне зобов`язання).

Відповідно до пункту 1.2 Договору про надання гарантії гарантійним випадком є невиконання/ неналежне виконання Принципалом перед Бенефіціаром Основного зобов`язання, а саме: невиконання та/або неналежного виконання Принципалом взятих на себе договірних зобов`язань згідно Договору, що укладається за результатами процедури закупівлі ДК 021:2015 - 14210000-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова в асортименті, Лот № 3 - ДК 021:20-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (Крихта мармурова 90 мкм), відповідно умов Основного зобов`язання.

Пунктом 1.3 Договору про надання гарантії передбачено, що надана в межах цього Договору Гарантія є безумовною, безвідкличною та надається у вигляді електронного документа, підписаного КЕП (Кваліфікований електронний підпис) з накладеною кваліфікованою електронною печаткою Банка-Гаранта через програмний комплекс «М.E.doc», яким накладено КЕП.

Сума і валюта Гарантії - 429 450,00 грн. (пункт 2.1 Договору про надання гарантії).

Строк дії Гарантії - з 20.08.2024 року по 01.07.2025 року включно (пункт 2.2 Договору про надання гарантії).

В свою чергу, 20.08.2024 року Банк-гарант - АТ «Комерційни банк «Глобус» видав АТ "Укргазвидобування" (Бенефіціар за договором, відповідач у справі) Банківську гарантію №41445, за умовами якої якою Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Глобус» (Гарант») надає Бенефіціару (АТ "Укргазвидобування") безвідкличну та безумовну гарантію (далі - Гарантія), та приймає на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити Бенефіціару повну суму Банківської гарантії в розмірі 429 450,00 грн. протягом п`яти робочих днів з дати одержання письмової вимоги Бенефіціара про сплату коштів за Гарантією, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.

Вимога має містити: посилання на номер і дату цієї гарантії; повідомлення про невиконання/неналежне виконання Принципалом зобов`язань за Договором, забезпечених цією гарантією; платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагається до сплати за гарантією.

Форма представлення Вимоги:

- у паперовій формі рекомендованим листом або кур`єром на адресу Банка-гаранта Україна, 04073, м. Київ, пров. Куренівський, 19/5, до уваги Департаменту документарних операцій через банк Бенефіціара ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (АБ «УКРГАЗБАНК»), SWIFT-код: UGASUAUK (далі - Банк Бенефіціара), який також має підтвердити автентичним SWIFT-повідомленням на SWIFT-адресу Банка-гаранта GLIBUA22 з посиланням на реквізити цієї гарантії та Вимоги достовірність підписів та печатки (у разі наявності) Бенефіціара на Вимозі та повноваження особи (осіб), що підписала(и) Вимогу;

або

- в електронній формі: (1) у формі електронного документа на електронну адресу Банка-гаранта з додаванням електронних копій документів, що підтверджують повноваження особи (осіб), що підписала Вимогу, засвідченими електронним підписом Бенефіціара, або (2) автентичним SWIFT-повідомленням на SWIFT-адресу Банка-гаранта з цитуванням повного тексту Вимоги через Банк Бенефіціара, який також має підтвердити достовірність підписів/електронних підписів та печатки/електронної печатки (у разі наявності) Бенефіціара на Вимозі та повноваження особи (осіб), що підписала(и) Вимогу.

Виплата здійснюється шляхом перерахування Суми гарантії на розрахунковий рахунок Бенефіціара, зазначений у Вимозі.

Одержання Банком-гарантом Вимоги, що становить належне представлення, буде вважатися достатнім підтвердженням факту настання гарантійного випадку та платіж за Вимогою буде здійснено без затримок або заперечень з нашого боку, незалежно від будь-яких заперечень Принципала та без необхідності Бенефіціару або будь-якій третій особі надавати будь-які додаткові докази та/або документи (окрім визначених умовами цієї гарантії) на підтримку своєї вимоги.

Строк дії Гарантії: до 01.07.2025 року включно, і будь-яка Вимога за Гарантією має бути отримана Банком-гарантом не пізніше 17:00 годин за Київським часом цієї дати. Після 17:00 год. « 01» липня 2025 року включно Гарантія припиняє дію.

Вказана Гарантія надана в формі електронного документа та підписана шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи гаранта Кожари О.А. через програмний комплекс «М.E.doc», яким накладено КЕП.

Копія Банківської Гарантії №41445 від 20.08.2024 року наявна в матеріалах справи.

Таким чином судом встановлено, що на виконання умов п. 8 Тендерної документації та пункту 10.2 Договору позивачем була надана відповідачу безвідклична та безумовна Банківська Гарантія №41445 (забезпечення виконання договору), видана 20.08.2024 року Акціонерним товариством «Комерційний Банк «Глобус» на користь АТ "Укргазвидобування" як бенефіціара.

Суд зазначає, що правовідносини, які виникли на підставі Банківської гарантії №41445 від 20.08.2024 року підпадають під правове регулювання норм § 4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України, а також Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 639, Уніфікованих правил міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 року (далі - Положення).

Так, у пункті 9 частини 3 розділу I Положення визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Вказаним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Відповідно до частини 1 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

При цьому, відповідно до пункту 2 глави 4 розділу II Положення одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Статтею 564 Цивільного кодексу України передбачено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до частини 1 статті 569 Цивільного кодексу України Гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Аналогічні положення містить пункт 3.3 Договору про надання гарантії, згідно з яким у випадку здійснення Банком-Гарантом на користь Бенефіціара платежу за Гарантією (надалі - «Гарантійний платіж») Банк-Гарант протягом трьох робочих днів з дати здійснення Гарантійного платежу повідомляє Принципала про здійснення Гарантійного платежу, Принципал протягом десяти робочих днів з дати здійснення Гарантійного платежу відшкодовує Банку-Гаранту суму Гарантійного платежу на рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «КБ «Глобус», МФО 380526, ідентифікаційний код 35591059, та сплачує Банку-Гаранту проценти із розрахунку 35% річних.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 02.06.2025 року відповідач (Бенефіціар) звернувся до Банку-гаранта зі SWIFT-повідомленням (вимогою) про сплату гарантійного платежу за Банківською Гарантією №41445 від 20.08.2024 року, що була надана на користь АТ «Укргазвидобування» в розмірі 429 450,00 грн., у зв`язку з неналежним виконанням позивачем (принципалом) своїх зобов`язань за Договором, а саме в частині поставки товару у встановлені строки відповідно до п.5.1 та п.6.3.1 вказаного договору та Специфікації №1 (Додаток № 1 до договору) та Графіку поставки товару (Додаток № 3 до договору).

Листом №1-1933 від 10.06.2025 року Банк повідомив позивача про те, що на адресу Гаранта надійшла вимога від Бенефіціара про сплату коштів за Гарантією і така вимога представлена належним чином та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим просив позивача перерахувати грошові кошти у сумі 429 450,00 грн. для відшкодування суми гарантійного платежу Банку-Гаранту. Копія вказаного листа наявна в матеріалах справи.

При цьому суд відзначає, що зважаючи на безумовність Банківської гарантії №41445 від 20.08.2024 року, яка не вимагає від Бенефіціара обґрунтувати свою вимогу та подавати будь-які підтверджувальні документи, які б свідчили про настання гарантійного випадку, у АТ «КБ «Глобус» були відсутні правові підстави для відмови відповідачу у здійсненні сплати гарантійного платежу.

ПАТ «Комерційний банк «Глобус» було здійснено перерахування на користь відповідача 429 450,00 грн. на виконання вимоги останнього, отриманої банком 10.06.2025 року, про що повідомлено позивача листом № 1-1935 від 11.06.2025 року.

В свою чергу, на виконання вимог пункту 3.3 Договору про надання гарантії, ким передбачено право банку на регресу вимогу та обов`язок принципала відшкодувати сплачену суму, 03.06.2025 року позивачем було здійснено компенсацію витрат АТ «КБ «Глобус» за Договором про надання гарантії та Банківською гарантією № 41445 від 20.08.2024 року в розмірі 429 450,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 255 від 11.06.2025 року, копія якою наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі / спрощеної закупівлі договору про закупівлю; 2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі / спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

У підпункті "А" п. 10.3 Договору сторони погодили, що у випадку надання позивачем забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань відповідач повертає позивачу таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити позивача вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі грошових коштів) або шляхом направлення відповідної інформації банку (для забезпечення виконання зобов`язань за договором у формі банківської гарантії виконання зобов`язань), а саме: після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі.

Отже, відповідно до положень п. 10.3 Договору та ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" забезпечення виконання договору повертається протягом 5 (п`яти) банківських днів після виконання постачальником своїх зобов`язань за договором в повному обсязі.

Проте, як зазначено в позовній заяві та встановлено судом за матеріалами справи, в порушення умов пункту 10.3 Договору відповідач не здійснив повернення банківської гарантії банку протягом 5 банківських днів після виконання зобов`язань постачальником, натомість направив вимогу від 02.06.2025 року до Гаранта щодо сплати повної суми банківської гарантії, не зважаючи на повне виконання позивачем зобов`язань за Договором щодо поставки товару.

За таких обставин позивач вважає, що оскільки зобов`язання за Договором були виконані ним належним чином (поставка товару здійснена в повному обсязі, товар прийнято відповідачем без будь-яких зауважень згідно з видатковими накладними), то гарантійний випадок не настав, у зв`язку з чим підстави для направлення відповідачем вимоги до Гаранта (АТ "КБ "Глобус") щодо сплати банківської гарантії у сумі 429 450,00 грн. були відсутні, а отже позивач на підставі п. 10.3 Договору та ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 429 450,00 грн.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору поставки № УБГ24-255-3 від 23.04.2024 року та Договору про надання гарантії №41445/ЮГ-24 від 20.08.2024 року та/або їх окремих положень суду також не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору поставки на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Водночас, заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про порушення позивачем обумовленого Договором строку поставки частини товару, що, в свою чергу, свідчить як про настання гарантійного випадку (неналежне виконання боржником умов основного зобов`язання), так і про відсутність підстав для повернення відповідачем забезпечення виконання договору.

З урахуванням обставин виконання постачальником умов Договору суд наголошує, що призначенням інституту гарантії (§ 4 глави 49 ЦК України) є надання упевненості учасникам обороту в тому, що бенефіціар гарантовано і швидко одержить платіж, якщо надасть документи, передбачені гарантією (наприклад, товарно-транспортну накладну, акт приймання-передачі виконаних робіт тощо), причому навіть і в тому випадку, коли між принципалом і бенефіціаром існує спір щодо виконання зобов`язання. Тим самим у разі виникнення спору щодо наявності чи відсутності боргу принципала останній та бенефіціар в частині стягнення боргу міняються місцями: не бенефіціар звертається до суду за стягненням боргу (бо він вже одержав від гаранта суму боргу, яку вважав наявною), а принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України) з огляду на відсутність боргу принципала.

В обґрунтування цих висновків Верховним Судом в постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 зазначено, що механізм забезпечувального інституту гарантії, на відміну від інших видів забезпечення виконання зобов`язань, передбачає укладення не двох (основного та забезпечувального), а трьох правочинів. Перш за все це договір між бенефіціаром (боржником) та принципалом (кредитором), який спрямований на виникнення основного зобов`язання. Обов`язок банку чи іншої фінансової установи щодо видачі банківської гарантії виникає з договору між принципалом і такою фінансовою установою. Третім правочином у механізмі забезпечувального інституту гарантії є видача гарантії на користь бенефіціара, яка є одностороннім правочином. Саме з цього правочину виникає грошове зобов`язання гаранта.

Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала.

В свою чергу, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання на підставі гарантії.

Суд зазначає, що правове регулювання та призначення такого інституту, як банківська гарантія визначається саме сукупністю її функцій, зокрема, таких як забезпечувальна (гарантійна), страхова (кредитна), розподільча та стимулююча, а також юридичної техніки (або правового механізму застосування), майнової складової при реалізації відповідальності як виду забезпечення зобов`язань та заходів захисту учасників господарсько-майнових відносин.

Банківська гарантія є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання, проте вона принципово відрізняється від інших як своєю правовою природою, так і особливостями використання на практиці, позаяк забезпечує виконання зобов`язань шляхом надання грошової компенсації кредитору та стимулює боржника у виконанні своїх зобов`язань під загрозою пред`явлення вимоги по гарантії.

Суд зазначає, що порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 року (далі - Положення).

Так, відповідно до пунктів 2, 8, 9 частини 3 розділу І Положення гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку - гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії; гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин; базові відносини - відносини між принципалом та бенефіціаром, які виникають на підставі договору, інших правочинів, тендерної документації, законодавчих актів щодо зобов`язань принципала на користь бенефіціара, виконання яких забезпечує гарантія.

Вказаним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

У даному випадку Банківська гарантія є безумовною і безвідкличною, це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Відповідно до статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина 1 статті 565 ЦК України).

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, яка є загальною щодо спорів про стягнення за гарантією, враховуючи приписи статей 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення принципалом зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення бенефіціаром гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає (постанови Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/21641/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 у справі №910/8297/17, від 14.11.2019 у справі №910/20326/17, від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, від 07.12.2021 у справі №910/2831/20, 21.12.2021 у справі №910/17772/20 тощо).

Поряд із цим, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №910/3500/19, гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Отримавши вимогу банк (гарант) повинен перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною (зокрема, чи має місце порушення товариством (принципалом) зобов`язань за Договором, що є підставою для виплати визначеної банківською гарантією суми).

В свою чергу, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20 відступив від висновку, наведеного у справі № 910/16898/19 про те, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить дослідження наявності чи відсутності виникнення порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Об`єднана палата дійшла висновку, що гарант не вправі робити власних висновків щодо наявності чи відсутності обов`язку принципала, а зобов`язаний платити за гарантією, якщо вимога та додані документи (якщо вони передбачені умовами гарантії) за зовнішніми ознаками відповідають умовам гарантії. Стаття 565 ЦК України визначає вичерпний перелік випадків, коли гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, та цей перелік, зокрема, не містить такої підстави для відмови, як відсутність чи недоведення бенефіціаром порушення основного зобов`язання боржником.

Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами, виконання умов Договору було забезпечено банківською гарантією №41445 від 20.08.2024, виданою АТ "КБ "Глобус".

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 03.06.2025 року АТ "КБ "Глобус" було здійснено виплату за Банківською гарантією № 41445 від 20.08.2024 року на користь бенефіціара (АТ «Укргазвидобування») у розмірі 429 450,00 грн., а 11.06.2025 року позивачем перераховано (компенсовано) АТ "КБ "Глобус" грошові кошти у розмірі 429 450,00 грн. платіжною інструкцією №255 від 11.06.2025 року.

Згідно із статтями 509, 526 ЦК України, статтями 173, 193 ГК України (який діяв на час спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.

Вказана правова позиція також закріплена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 року у справі № 910/2693/18.

Згідно частин 1, 2 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Тобто, за змістом вказаної норми Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачений момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, в той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 910/4460/19, від 14.01.2019 року у справі №910/3777/18, від 25.09.2024 у справі №910/12114/23.

Отже, підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання позивачем (принципалом) договору, а не певне порушення строків його виконання. Водночас, відповідач (бенефіціар) не позбавлений права вжити передбачених законом та договором заходів задля поновлення свого порушеного права внаслідок несвоєчасного виконання постачальником своїх договірних зобов`язань.

У постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №910/3777/18, від 20.06.2019 у справі №910/6433/18 та від 21.02.2020 у справі № 910/4460/19 з аналогічних правовідносин зазначено, що порушення постачальником строку поставки товару не впливає на обов`язок покупця повернути забезпечення договору, оскільки за умовами договору забезпечення не повертається саме у випадку невиконання, а не неналежного виконання умов договору.

Відтак, здійснивши оцінку змісту укладеного між сторонами Договору суд дійшов висновку про те, що умови пункту 10.3 Договору також передбачають повернення відповідачем забезпечення виконання Договору після виконання позивачем укладеного між сторонами Договору у повному обсязі протягом п`яти банківських днів, а також те, що підставою для неповернення забезпечення є саме невиконання позивачем умов Договору (не здійснення поставки товару), а не неналежне його виконання.

Таким чином, в момент виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором в повному обсязі відпали підстави для подальшого звернення відповідача з вимогою до банка-гаранта та, відповідно, у відповідача виник обов`язок повернути забезпечення у вигляді банківської гарантії.

При цьому, право відповідача на стягнення штрафних санкцій за порушення позивачем строків поставки прямо не пов`язане з банківською гарантією.

Натомість, відповідач після виконання позивачем зобов`язання за Договором та після сплати останнім нарахованої йому пені та штрафів, звернувся з вимогою про виплату йому банківської гарантії.

Оскільки неповернення сплаченої суми гарантії можливе лише у разі невиконання учасником умов Договору, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність обов`язку повернути суму банківської гарантії з огляду на прострочення позивачем виконання зобов`язання в частині поставки товару.

Приймаючи до уваги вищенаведене у сукупності та встановлені судом обставини повного виконання позивачем зобов`язання з поставки товару за укладеним між сторонами спору Договором, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення замовником (відповідачем) забезпечення виконання Договору поставки після виконання учасником-переможцем договору, не залежно від доводів відповідача про неналежне виконання позивачем умов Договору в частині строків поставки товару, відтак, грошові кошти в сумі 429 450 грн., отримані відповідачем за банківською гарантією № 41445 від 20.08.2024, мають бути повернені позивачу на підставі п. 10.3 Договору та статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпромімпорт" (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 7/14, прим. 182; ) 429 450 (чотириста двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 00 коп. боргу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 435 ( шість тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 75 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 27 лютого 2026 року.

Суддя А.М. Селівон