ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" березня 2026 р. м. ХарківСправа № 922/3484/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохоров С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

та за участю:

розпорядника майна - Саутенко С.О. (на оголошення не з`явився)

розглянувши заяву ТОВ "СОВТА +" з грошовими вимогами до боржника у справі

за заявоюТовариство з обмеженою відповідальністю "СОВТА К"
про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «АГРОБУД УКРАЇНА»
розпорядник майна - арбітражний керуючий Саутенко Сергій Олегович

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 20.10.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія АГРОБУД УКРАЇНА, за заявою ТОВ "СОВТА К".

21.10.2025 здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Судової влади України (Вищого господарського суду України) про відкриття справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія АГРОБУД УКРАЇНА.

Після оголошення про відкриття справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія АГРОБУД УКРАЇНА до суду надійшла заява ТОВ "СОВТА +" (вх. № 25798 від 06.11.2025 р.) з грошовими вимогами до боржника Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія АГРОБУД УКРАЇНА в загальному розмірі 4 466 723,38 грн.

Заяву ТОВ "СОВТА +" було призначено до розгляду в попередньому засіданні.

26.11.2025 ТОВ "СОВТА +" подані додаткові пояснення до заяви (вх. №27479).

Розпорядником майна були визнані вимоги ТОВ "СОВТА +" в повному обсязі, відповідно до повідомлення вх. № 697 від 09.01.2026.

Попереднє засідання у справі було відкладено на 16.03.2026.

У судовому засіданні 16.03.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення за результатами попереднього засідання та дату і час його проголошення - 18.03.2026.

Учасники справи 18.03.2026 не з`явилися.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Згідно ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства в ухвалі за результатами попереднього засідання суду, зокрема, зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У строк, встановлений ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до суду надійшла заява ТОВ "СОВТА +" вх. №25798 від 06.11.2025 з грошовими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Дослідивши вимоги заяви ТОВ "СОВТА +" з судом встановлено наступне.

ТОВ «СОВТА+» було помилково перераховано на користь ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» грошові кошти в загальному розмірі 4 942 000,00 грн. згідно платіжних доручень:

- № 869 від 28 лютого 2025 року на суму 3 200 000,00 грн. із призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. № 2802ФД від 28.02.2025р., без ПДВ»;

- № 905 від 30 червня 2025 року на суму 1 742 000,00 грн. із призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. № 2802ФД від 28.02.2025р., без ПДВ».

Проте, договір № 2802ФД від 28.02.2025р. не укладався між ТОВ «СОВТА+» та ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА».

Станом на сьогодні, вказані кошти не були повністю повернуті та утримуються ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» без будь-якої правової підстави.

Так, із 4 942 000,00 грн. було повернуто лише 677 005,33 грн. (згідно платіжних доручень № 869 від 01.04.2025 на суму 275000,00 грн., № 3471865 від 21.04.2025 на суму 202005,33 грн., № 3472144 від 29.07.2025 на суму 200 000,00 грн.), неповернутий залишок складає 4 264 994,67 грн.

На підставі статті 625 ЦК України, за несвоєчасне повернення коштів, які утримуються без будь-якої правової підстави, ТОВ «СОВТА+» за період з 01.03.2025 (день, наступний за днем помилкового перерахування грошових коштів) по 19.10.2025 (день, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство) нараховано 3% річних та інфляційні збитки на суму заборгованості.

Розмір нарахованих санкцій склав: інфляційних втрат: 121 250,49 грн., 3% річних: 68 366,22 грн. Загальний розмір санкцій: 189 616,71 грн.

ТОВ «СОВТА+» звернулося до ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» з вимогою вих. № 24/09/25-1 від 24.09.2024, проте грошові кошти сплачені Боржником не були.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з помилково зазначеним призначенням платежу єдиною можливою правовою підставою для утримання відповідачем грошових коштів міг бути договір.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Натомість, жодні істотні умови сторонами погоджено не було, договір підписано Сторонами також не було.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1,3 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Отже, для правочинів, вчинених між юридичними особами, чинним законодавством не передбачено виключень щодо письмової форми.

Згідно з частинами 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що сторонами не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, не дотримано форми, встановленої законодавством для даного виду правочину, у ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» немає жодних правових підстав для утримання коштів, отриманих від ТОВ «СОВТА+».

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Велика Палата Верховного Суду, у постанові у справі № 161/17945/18 від 31 січня 2020 року висловила наступну позицію:

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Зважаючи на відсутність будь-якої правової підстави для збереження ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» грошових коштів, помилково перерахованих ТОВ «СОВТА+», Боржник був зобов`язаний одразу повернути Ініціюючому кредитору кошти в загальному розмірі 4 942 000,00 грн. Проте, була повернута лише частина - 677 005,33 грн., неповернутий залишок складає 4 264 994,67 грн.

Велика Палата Верховного Суду в межах справи № 910/3831/22 досліджувала питання щодо моменту виникнення у сторони, яка безпідставно утримує кошти, обов`язку з їх повернення.

У постанові від 07.02.2024 по справі № 910/3831/22 Верховний Суд зробив висновок, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій у цій справі № 910/3831/22 про те, що за встановлених обставин безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 25 лютого 2019 року початком періоду прострочення має бути 26 лютого 2019 року (тобто наступний день з дати безпідставного отримання коштів).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Як було зазначено вище, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом.

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Зважаючи на вищезазначене, Боржник зобов`язаний був повернути Ініціюючому кредитору грошові кошти в загальному розмірі 4 942 000,00 грн. в день їх отримання.

Оскільки кошти в день їх отримання повернуті не були, Ініціюючий кредитор має право нарахувати 3% річних та інфляційні збитки на суму заборгованості, на підставі положень статті 625 ЦК України.

Розмір нарахованих санкцій (розрахунок додається):

- інфляційних втрат: 121 250,49 грн.

- 3% річних: 68 366,22 грн.

Судом перевірено розрахунки здійснені кредитором.

Враховуючи, що заявлені ТОВ "СОВТА +" грошові вимоги, підтверджені належними й допустимими доказами та визнані розпорядником майна та не спростовані боржником, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, визнати грошові вимоги ТОВ "СОВТА +" в повному обсязі.

Крім того, ТОВ "СОВТА +" при зверненні до суду з заявою про грошові вимоги до боржника було понесено судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 6 056,00 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 6 056,00 грн.

Отже, судові витрати, понесені кредитором також підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до положень статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства грошові вимоги кредитора підлягатимуть внесенню до реєстру вимог кредиторів на загальну суму 4 466 723,38 грн наступним чином:

- 4 454 611,38 грн - розмір основної заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних - до четвертої черги вимог кредиторів;

- 12 112,00 грн - витрат на правничу допомогу, та судовий збір до першої черги вимог кредиторів.

Керуючись ст. 1, 2, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73, 74, 232-234 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ТОВ "СОВТА +" вх. № 25798 від 06.11.2025.

Визнати грошові вимоги ТОВ "СОВТА +" до ТОВ "Будівельна компанія "АГРОБУД УКРАЇНА" на загальну суму 4 466 723,38 грн наступним чином:

- 4 454 611,38 грн - розмір основної заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних - четвертої черги вимог кредиторів;

- 12 112,00 грн - витрати на правничу допомогу та судовий збір до першої черги вимог кредиторів.

Зобов`язати розпорядника майна внести відомості щодо визнаних вимог ТОВ "СОВТА +" до реєстру вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 18.03.2026.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Повний текст ухвали суду складено та підписано - 18.03.2026.

Суддя Прохоров С.А.