ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Справа№ 910/9812/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 (повний текст складено 05.11.2025)

у справі № 910/9812/25 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

ОСОБА_1 ,

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 24 649,40 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У серпні 2025 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» (далі - Компанія) 24 649,40 грн страхового відшкодування.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу №УБ 1715352 від 22.02.2024 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , а тому на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Товариство вважає, що оскільки відповідальність водія транспортного засобу «Лексус», д.р.н. НОМЕР_2 , який скоїв ДТП, застрахована у Компанії на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/221208774 (далі - поліс №ЕР/221208774), то обов`язок з відшкодування збитків покладається на Компанію.

Позиції учасників справи.

Заперечуючи проти позову, Компанія зазначає, що аудіозапис, який міститься в матеріалах страхової справи №137104, свідчить, що під час повідомлення ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) про ДТП Європротокол не був складений на місці ДТП. європротокол може бути складений виключно на місці ДТП та лише після його складання учасники ДТП мають право залишити місце ДТП. Отже, учасники ДТП не дотрималися обов`язків, що встановлені для водіїв зазначеними вище нормативними актами, а сам європротокол був складений після залишення місця дорожньо-транспортної пригоди; картина місця ДТП була змінена.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 позов Товариства задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Компанії на користь Товариства страхове відшкодування у розмірі 24 649,40 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із встановленими у справі обставинами, дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, що європротокол був складений на наступний день після настання ДТП, тим більше, що датою європротколу є 22.11.2024.

Факт підписання цього європротоколу обома учасниками ДТП вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння та підтвердження вини саме водія застрахованого у відповідача транспортного засобу «Лексус», д.р.н НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 , яка свою вину у вчиненні ДТП визнала, про що міститься відмітка в п. 14 повідомлення про ДТП (європротокол).

Увизначенні розміру заподіяної шкоди суд виходив з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , згідно із сумою, яка розрахована Товариством на підставі зведеної калькуляції на базі програмного комплексу Audatex, яку разом з платіжною інструкцією №66177 від 03.12.2024 визнав достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. Суд встановив, що у зведеній калькуляції визначено вартість ремонтних робіт, запасних частин та матеріалів в загальній сумі 26 249,40 грн, наведено перелік деталей, що підлягають заміні, у загальній сумі 8 666,62 грн та вартість виконаних робіт у сумі 13 650,00 грн, а також визначено, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , дорівнює 0,63.

Враховуючи визначені полісом №ЕР/221208774 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що Компанія зобов`язана відшкодувати Товариству витрати у розмірі 24 649,40 грн (26 249,40 грн виплачена сума страхового відшкодування за мінусом 1 600,00 грн франшизи).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2025, Компанія звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства до Компанії відмовити. Стягнути з Товариства на користь Компанії 4 542,00 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апелянт посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неправильне застосування норм матеріального права та недоведеність обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. На думку скаржника, висновки суд не відповідають обставинам справи та зроблені без повного і всебічного з`ясування обставин, які мають значення для справи, та без належної оцінки доказів у справі.

Зокрема, Компанія зазначає, що з аудіозапису, який міститься в матеріалах страхової справи №137104, вбачається, що під час повідомлення ОСОБА_1 про ДТП європротокол не був складений на місці ДТП, з огляду на що Компанія листом №1271-05 від 21.04.2025 повідомила Товариство про відсутність підстав для виплати.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її доводів та вимог заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9812/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 до надходження матеріалів справи №910/9812/25.

04.12.2025 матеріали справи №910/9812/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 апеляційну скаргу Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/9812/25 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/9812/25. Роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 прийнято апеляційну скаргу Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/9812/25 до провадження у визначеному складі суду. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розгляд клопотань.

Компанія подала заяву про долучення доказів та клопотання про поновлення строку на подачу доказів, у якому просила долучити до матеріалів справи витяг з програмного забезпечення ТОВ «Бінотел», умови користування програмним забезпеченням Binotel, правила користування електронними комунікаційними послугами Бінотел Айті-Сервіс.

Компанія зазначає, що такі докази необхідні для обґрунтування апеляційної скарги щодо обставин, які суд встановив не у повній мірі, та які не подавалися до суду першої інстанції, оскільки розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Товариство у відзиві проти задоволення заявлених Компанією клопотань заперечило та просило відмовити у їх задоволенні. Також Товариство зазначило, що Компанія на момент розгляду справи судом першої інстанції була обізнана про наявність доказів, щодо долучення яких заявлено клопотання (витяг з програмного забезпечення ТОВ «Бінотел»; умови користування програмним забезпеченням Binotel; правила користування електронними послугами Бінотел Айті-Сервіс), вони використовувалися ним на момент ДТП, однак Товариство не подало їх до суду першої інстанції, у зв`язку із чим суд ухвалив рішення за матеріалами справи. Інших об`єктивних причин (окрім того, що справа слухалась в спрощеному проваджені) неподання даних доказів у строк відповідач не навів.

Частиною 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Зі спливом встановленого процесуального строку відповідач втрачає право на вчинення відповідної процесуальної дії (ч. 1 ст. 118 цього Кодексу).

За змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які саме докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Надавши оцінку наведеним Компанією на обґрунтування клопотання, що розглядається, доводам, колегія суддів вважає, що заявник не довів винятковості випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також не зазначив, які саме докази, про неможливість подання яких до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (заявника), він надає суду апеляційної інстанції.

За таких підстав клопотання Компанії задоволенню не підлягають.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

22.02.2024 ОСОБА_2 (страхувальник) уклав з Товариством (страховик) договір добровільного страхування транспортного засобу №УБ 1715352, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , 2014 р.в.

22.11.2024 у м. Києві по пр. Європейського союзу, 58, відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Лексус», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , про що зазначені особи склали повідомлення про ДТП (європротокол).

В результаті ДТП було пошкоджено застрахований Товариством автомобіль марки «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 .

03.12.2024 відповідно до Страхового акта №К-24-33-23515/1 від 03.12.2024 Товариство платіжною інструкцією №66177 (призначення платежу: Страх.відшк. ОСОБА_2 по дог. №УБ 1715352 від 23.02.2024) здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 26 249,40 грн.

Відповідно до полісу №ЕР/221208774 цивільно-правова відповідальність власника транспортного «Лексус», д.р.н. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована у Компанії, розмір франшизи згідно із зазначеним полісом складає 1 600,00 грн.

Товариство звернулося до Компанії із заявою №3390-05-10/389 від 30.12.2024 про виплату страхового відшкодування, у якій просило сплатити суму страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП транспортний засіб «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , у розмірі 26 249,40 грн.

Компанія листом №2171-05 від 21.04.2025 повідомила Товариству про відмову у виплаті страхового відшкодування. Така відмова мотивована тим, що відповідно до аудіозапису, який міститься у матеріалах справи, вбачається, що під час повідомлення ОСОБА_1 про ДТП європротокол не був складений на місці ДТП.

Звертаючись з позовом у цій справі, Товариство посилається на обов`язок Компанії як страховика особи, винної у вчиненні ДТП, відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, розмір якої становить 24 649,40 грн відповідно до встановлених полісом №ЕР/221208774 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Компанія проти заявлених до неї вимог заперечує з підстав, наведених вище за текстом цієї постанови.

Ухвалою від 27.08.2025 Господарський суд міста Києва залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За визначенням ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/3165/17, від 12.08.2019 у справі №910/2351/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/2603/17.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат переходить від потерпілої особи право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Відповідно до пп. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (абз. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування».

Суд встановив, що Товариство на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування транспортного засобу №УБ1715352 від 22.02.2024, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , 2014 р.в., відшкодувало на користь страхувальника 26 249,40 грн.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування за договором страхування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у передбачених полісом межах, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як до відповідальної за завдані збитки особи.

Суд встановив, що фактичні витрати позивача з виплати страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у ДТП.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегія суддів відзначає, що в апеляційній скарзі Компанія не наводить доводів незгоди з розміром відшкодування, виплаченого Товариством страхувальнику та заявленого до стягнення у цій справі.

На обґрунтування апеляційної скарго Компанія зазначає про оформлення повідомлення про ДТП (європротокол) з порушенням, що стосується часу його складання.

З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.

Набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дозволило учасникам дорожнього руху у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 зазначеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Отже, з 19.09.2011 в Україні в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 №3045-VI запроваджено механізм спрощеного оформлення ДТП.

Згідно з абз. 3 п. 2.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, у разі настання ДТП за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння ДТП, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про ДТП відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, водії таких транспортних засобів після складення ними зазначеного повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підп. «д» - «є» п. 2.10 цих Правил.

На виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" Моторне (транспортне) страхове бюро України встановило відповідний зразок повідомлення про ДТП та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затвердило протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція).

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) - це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді на спеціальному бланку, так і в електронній формі з використанням системи "Електронний Європротокол".

Інструкція визначає умови заповнення повідомлення про ДТП, яке надається страховику чи Моторному (транспортному) страховому бюро України водієм транспортного засобу на виконання п. 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 №3720, а також застосування Типових схем ДТП, наведених у додатку до цієї Інструкції.

Згідно з п. 2 Інструкції повідомлення заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до ДТП. Повідомлення може оформлятися одним із водіїв транспортних засобів виключно у разі, якщо оформлення ДТП здійснювалося уповноваженими на те працівниками Національної поліції України.

Повідомлення заповнюється чітко, розбірливо, від руки кульковою ручкою, бажано друкованими літерами, при цьому обов`язково зазначаються всі відомості про кожного учасника ДТП. Вибір учасником колонки (жовта чи блакитна) не має значення. У разі настання контактної (наявне зіткнення) дорожньо-транспортної пригоди за участю лише двох забезпечених транспортних засобів, за умови заподіяння шкоди майну виключно у вигляді пошкодження (знищення) транспортного засобу, незаподіяння шкоди життю та здоров`ю фізичних осіб, відсутності у водіїв обох транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також за умови досягнення згоди таких водіїв щодо обставин скоєння ДТП, такі водії мають право без залучення відповідних підрозділів Національної поліції України спільно скласти для надання страховику (МТСБУ) повідомлення про ДТП у паперовій чи електронній формі за формою і відповідно до інструкції, затверджених МТСБУ. Після складення такого повідомлення водії транспортних засобів мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформування відповідних підрозділів Національної поліції України про настання ДТП (п. 4 Інструкції).

Відповідно до Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший (п. 5 Інструкції).

Пунктом 4 Інструкції визначено порядок заповнення Повідомлення:

7.1. Пункти 1, 2 заповнюються згідно з фактичними датою та часом настання ДТП із зазначенням місця ДТП;

7.2. У пунктах 3, 4 Повідомлення вірне твердження позначається знаком «Х».

7.3. У пункті 5 зазначаються відомості про свідків ДТП. У разі якщо свідки ДТП не встановлені або відсутні, то у цьому пункті робиться запис, наприклад: «не виявлені» або «відсутні»;

7.4. У пункті 6 зазначається інформація про страхувальника згідно з даними полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або «Зеленої карти» (далі - Сертифікат страхування);

7.5. Пункт 7 заповнюється згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Сертифікату страхування. Відомості в зазначених документах мають співпадати;

7.6. Пункт 8 заповнюється згідно з даними Сертифікату страхування. Поле «ТАК» пункту 8 «Чи покриває поліс шкоду транспортному засобу?» позначається знаком «Х» за наявності договору добровільного страхування наземного транспортних засобів (КАСКО);

7.7. Пункт 9 заповнюється згідно з даними посвідчення водія - учасника ДТП. Також водій - учасник ДТП зазначає номер свого телефону або електрону адресу (е-mail) та адресу фактичного проживання;

7.8. У пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту);

7.9. У пункті 11 стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу;

7.10. У пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком «Х» обставини, які відносяться та характеризують ДТП. УВАГА! Обов`язково зазначається кількість відмічених знаком «Х» клітинок.

7.11. У пункті 13 відображаються: розташування транспортних засобів А і В на момент настання ДТП, стрілками напрямок їх руху, дорожні знаки та розмітка, назва вулиць або доріг. Для позначення автомобіля використовується позначка « ». Для зображення роздільних смуг, перехрестків та вулиць використовуються позначки «¦ », « + », « = »;

7.12. У пункті 14 надається додаткова інформація, яка не міститься у Повідомлені та яку водій транспортного засобу вважає за необхідне викласти. У разі необхідності дозволяється використання додаткового аркуша. У такому випадку в пункт 14 Повідомлення вноситься запис «додаткові пояснення на ___ аркушах додаються»;

7.13. У пункті 15 ставиться підпис (підписи) особи (осіб), що оформляла (оформляли) Повідомлення

Відповідно до п. 33.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Отже, сам факт складання обома учасниками ДТП повідомлення про ДТП (європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Суд встановив, що європротокол датований 22.11.2024, складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В. У відповідних пунктах зазначено місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі. Виправлення в повідомленні відсутні.

Факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Згідно з вказаним повідомленням від 22.11.20224 ДТП сталася внаслідок вини водія ОСОБА_1 , яка її визнала, що підтверджується відповідним її підписом на цьому європротоколі.

При цьому наданий позивачем до матеріалів справи примірник повідомлення про ДТП датований саме 22.11.2024.

Колегія суддів відзначає відсутність у європротоколі (зокрема, у спеціально призначеному для цього п. 14) додаткової інформації щодо складання цього протоколу в іншу дату, ніж дата ДТП.

Апеляційний суд також погоджується з наданою місцевим судом оцінкою долученого Компанією до відзиву запису телефонної розмови від 23.11.2024 о 09:59, оскільки зі змісту вказаного запису достеменно не вбачається, що співрозмовниками представника відповідача була саме учасник ДТП та що особа представлялась як ОСОБА_3 , інших доказів, що голос на вказаному аудіозаписі належить саме цій особі, матеріали справи не містять (фоноскопічна експертиза цих голосів не проводилась та відповідне клопотання сторони не заявляли).

Водій транспортного засобу «Лексус», д.р.н. НОМЕР_2 , свою вину у вчиненні ДТП визнав, про що міститься відповідний запис у п. 14 повідомлення про ДТП 22.11.2024.

Таким чином, повідомлення про ДТП (європротокол) від 22.11.2024 є налаженим доказом вчинення ДТП за участю транспортного засобу «Рено», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Лексус», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Отже, визначена Компанією підстава для відмови у страховій виплаті (невиконання потерпілою особою або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди) відсутня.

Надані Товариством документи свідчать про можливість страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Зазначене спростовує доводи Компанії у відповідній частині (в т.ч. наведені у апеляційній скарзі) та свідчить про обґрунтованість позовних вимог Товариства, висновку про що правомірно дійшов суд першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/9812/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2025 у справі №910/9812/25 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак