ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026м. ДніпроСправа № 904/6870/25 (904/7343/25)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради, Івано-Франківська обл., м. Калуш

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 40 980,00 грн

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" про стягнення заборгованості за Договором поставки №71-338 від 14.04.2020 в розмірі 40 980,00 грн.

Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є.

21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/7343/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.

Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 30.12.2025 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 30.12.2025 була отримана відповідачем 30.12.2025, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".

Станом на 04.03.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 04.03.2026 судом прийнято рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між управлінням з питань надзвичайних ситуації Калуської міської ради (далі - Позивачем, Покупец) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (далі - Постачальник, Відповідач) укладено договір поставки № 71-338 від 14 квітня 2020 року, у відповідності до якого Постачальник приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти Товар згідно накладних. Товаром згідно даного договору є ДП - дизельне пальне, бензин А92 Energy та бензин А95, передані управлінню з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради у вигляді скретч-картки (безтермінові).

Управлінням з питань надзвичайних ситуацій міської ради частково використовувався даний Товар - дизельне пальне, бензин А92 Energy та бензин А95. Станом на 18 грудня 2025 року в управлінні з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради наявні скретч-картки на ДП -дизельне пальне в кількості 730літрів та бензин А95 в кількості 30 літрів на залишкову суму зобов`язання 40 тисяч 980 гривень.

За змістом Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» від 20.12.1997 № 1442 - картка - це довірчий документ, що підтверджує право його власника на отримання через АЗС певного виду палива в кількості номіналу карти. Тобто, картки є засобом для отримання предмету закупівлі - ДП - дизельного пального та бензину А95. У відповідності до даного Договору відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання Товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997. Ці Правила визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (надалі - нафтопродукти), розфасованими нафтопродуктами, а також регламентують вимоги стосовно дотримання прав споживачів щодо належної якості нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров`я споживачів і рівня торговельного обслуговування. Вони поширюються на суб`єктів господарювання незалежно від форм власності, які зареєстровані в установленому порядку. Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів.

У разі закриття автозаправних станцій, автогазозаправних станцій, автогазозаправних пунктів, пунктів продажу нафтопродуктів для здійснення санітарних заходів, реконструкції, ремонту, технічного переобладнання та проведення інших робіт суб`єкт господарювання повинен не пізніше ніж за п`ять днів повідомити про це споживачам шляхом розміщення поряд з інформацією про режим роботи оголошення про дату та період закриття або повідомити тих Покупців офіційним листом з якими укладено договори.

Згідно Договору поставка Товару здійснюється у строк до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки), які є безтермінові. Передача Покупцю Товару за цим Договором здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки Товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може передати Покупцю Товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці. Цим Договором визначено, що Покупець зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

В силу вимог статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявні в управлінні з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради скретч-картки на нафтопродукти (дизельне пальне та бензин А95) призначені для використання місцевого матеріального резерву для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру, надання термінової допомоги постраждалому населенню.

Управлінням з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради направлено листа-претензію 07.07.2025 №01.1-09/380 стосовно невиконання умов Договору, яким фіксуємо факт порушення договірних зобов`язань і надало можливість Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» до 01.08.2025 виправити ситуацію в найкоротший термін, однак на момент подачі позовної заяви жодних листів-відповідей чи документів нам не надходило.

Даним листом-претензією 07.07.2025 №01.1-09/380 управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради просило виконати господарський договір в формі вищезазначених договорів поставки, з вказанням адрес розташування автозаправних станцій Вашої мережі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» - автозаправних станцій «Авіас» на території Івано-Франківської області, на яких можливо було б заправляти автомобілі, згідно наявних у нас безтермінових скретч-карток. А також просили здійснити взаємозвірку залишку Товар на дизельне пальне та бензин А95.

28 листопада 2025 року управлінням з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради повторно направлено на адресу електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» лист-претензію стосовно невиконання умов Договору, однак відповіді на даний час від відповідача, позивачем не отримано.

Станом на 18 грудня 2025 року жодної реакції від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» - відповіді на лист не надали, на будь які контакти відповідач не йде.

Відповідно до укладеного Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити Товар: нафта і дистиляти (бензин марки А-95, дизельне паливо) (за кодом ДК 021:2015-09130000-9 Нафта і дистиляти) на умовах, викладених в цьому Договорі.

Згідно умов поставки товару: продавець повинен забезпечити заправку дизельним паливом, бензином А95 по довірчим документам (пластиковим талонам, паперовим талонам або паливним скретч-картам) номіналом 10 л. 15 л. 20 л на АЗС, які розташовані на території м. Калуш чи Калуської міської територіальної громади Івано-Франківської області. Товар вважається переданим на зберігання покупцем продавцю з дати підписання Сторонами відповідної видаткової накладної на Товар термін зберігання Товару у продавця необмежений та дії до повного отримання Товару Покупцем.

Позивач у позові зазначив, що ним перераховано на розрахунковий рахунок Відповідача грошові кошти у відповідності до Договору поставки Товару від 14 квітня 2020 року №71-338 на загальна сума 50 000,00 грн.

На виконання умов договору Сторонами складено, підписано та скріплено печаткою відповідача видаткову накладну №0071/0000206 від 14.04.2020 на суму 14875,00 гривень з ПДВ, на поставку 670 літрів палива, а саме: бензин А-92 Energy у кількості 200,00 л по 21,50 грн за 1 л, на суму 4300,00 гривень з ПДВ; та дизельне паливо Energy у кількості 470,00 л по 22,50 грн за 1 л, на суму 10 575,00 гривень з ПДВ, а також видаткову накладну №0071/0000651 від 22.09.2020 на суму 15837,50 гривень з ПДВ, на поставку 825 літрів палива, а саме: бензин А-92 Energy у кількості 250,00 л по 18,50 грн за 1 л, на суму 4625,00 гривень з ПДВ; та дизельне паливо Energy у кількості 575,00 л по 19,50 грн за 1 л, на суму 11 212,50 гривень з ПДВ.

Отже, позивач наголошує, що станом на час подання позовної заяви у позивача на балансі перебувають та є не використані довірчі документи (скретч-картки) на ДП -дизельне пальне в кількості 730 літрів та бензин А95 в кількості 30 літрів на залишкову суму зобов`язання 40 тисяч 980 гривень. Бензин А-92 Energy був поміняний на бензин А-95, так як на заправних станціях зник бензин марки А-92 Energy.

Цей Товар є матеріальними цінностями управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради призначений для надзвичайних ситуацій громади міста та обліковуються як матеріальний резерв та є спеціалізованим запасом для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, що обліковується за певними бухгалтерськими правилами та статтями бюджету. Вищезазначені матеріальні цінності управління з питань надзвичайних ситуацій міської ради частково видавались згідно рішень виконавчого комітету міської ради та порядку використання матеріального резерву.

Необґрунтована відмова АЗС, відсутність автозаправних станцій - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» здійснювати відпуск Товару управлінню з питань надзвичайних ситуацій міської ради з порушенням умов договору та є підставою для стягнення даних коштів.

Отже, на даний час, ані грошових коштів, ані відповіді на претензію про повернення коштів, Управлінню з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради від ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ» не отримано, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недопоставленого товару за договором поставки №71-338 від 14.04.2020 у сумі 40 980,00 грн.

Під час розгляду справи Відповідач доказів повернення передоплати не надав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача виникла на підставі договору поставки №71-338 від 14.04.2020.

Ціна договору становить 50 000,00 грн (п. 3.2. Договору).

Позивач у позовній заяві стверджує, що ним було перераховано на розрахунковий рахунок Відповідача грошові кошти у відповідності до Договору поставки №71-338 від 14 квітня 2020 року на загальна сума 50 000,00 грн, натомість позивачем не надано суду документальних доказів перерахування грошових коштів за договором поставки.

Отже, у суду відсутня можливість встановити факт виконання позивачем умов договору поставки щодо перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 50 000,00 грн.

Крім того, до позовної заяви не надано копій залишку скретч-карток для з`ясування залишку палива яке не отримано позивачем.

Також, суд зазначає, що матеріалів справи позивачем надано видаткову накладну №0071/0000206 від 14.04.2020 на суму 14875,00 гривень з ПДВ, на поставку 670 літрів палива, а саме: бензин А-92 Energy у кількості 200,00 л по 21,50 грн за 1 л, на суму 4300,00 гривень з ПДВ; та дизельне паливо Energy у кількості 470,00 л по 22,50 грн за 1 л, на суму 10 575,00 гривень з ПДВ та видаткову накладну №0071/0000651 від 22.09.2020 на суму 15837,50 гривень з ПДВ, на поставку 825 літрів палива, а саме: бензин А-92 Energy у кількості 250,00 л по 18,50 грн за 1 л, на суму 4625,00 гривень з ПДВ; та дизельне паливо Energy у кількості 575,00 л по 19,50 грн за 1 л, на суму 11 212,50 гривень з ПДВ. Загальна сума за даними видатковими накладними становить 30 712,50 грн з ПДВ.

Натомість у прохальній частині позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 40 980,00 грн.

Отже, різниця між сумою за видатковими накладними та прохальною частиною позивача становить 10 267,50 грн, але позивачем не надано до позовною заяви документальних доказів на дану суму, а тому у суду відсутня можливість встановити дійсну суму заборгованості за договором поставки №71-338 від 14.04.2020.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України "Про аграрні ноти". Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В процесі розгляду справи № 904/6870/25 (904/7343/25) судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам позивача, а тому з урахуванням наведеного, господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з заявою з кредиторськими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» та документальними доказами які підтверджують заборгованість відповідно до ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Управління з питань надзвичайних ситуацій Калуської міської ради (77301, Івано-Франківська область, м. Калушя, вул. С. Бандери, 28, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., ) про стягнення заборгованості за Договором поставки №71-338 від 14.04.2020 в розмірі 40 980,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 05.03.2026.

Суддя А.Є. Соловйова