ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
"12" березня 2026 р. Справа № 924/1226/25
Суддя Господарського суду Хмельницької області Музика М.В., розглянувши матеріали заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі
за позовом Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м. Херсон
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Опттехторг", м. Хмельницький
про стягнення 340 612,56 грн. штрафу,
представники сторін: не викликались;
25.02.2026 Господарським судом Хмельницької області прийнято рішення у справі №924/1226/25.
Ухвалою суду від 03.03.2026 призначено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Опттехторг" від 27.02.2026 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №924/1226/25 до розгляду у порядку письмового провадження.
Розглянувши заяву ТОВ "Опттехторг" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено та враховується наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 123 ГПК України).
За частиною першою статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Так, згідно пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений в самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Водночас загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, другою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).
Позивачем подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому Херсонська ТЕЦ просить суд відмовити ТОВ "Опттехторг" у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Заперечення мотивує тим, що відповідачем у відзиві не зазначено суму орієнтованого розрахунку суми судових витрат, а значить сума судових витрат складає 0 (нуль) грн. При цьому, як вбачається із заяви про ухвалення додаткового рішення та акту про надання правової допомоги від 27.02.2026 року, розрахунок витрат у розмірі 25 000 грн. не містить детальний опис, не зрозуміло, яка вартість робіт була окремо за складання відзиву на позовну заяву тощо. Не зрозуміло, чи входило до цих витрат складання заяви про участь в режимі відеоконференції, яка не може бути включена до цих витрат, так як ця послуга не стосується предмету спору. Зауважує, що за таких обставин Позивач позбавлений можливості перевірити, чи відповідає складність справи до виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), скільки часу було витрачено на складання відзиву на позовну заяву тощо, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо. Зокрема, в акті про надання правової допомоги від 27.02.2026 року заявником включено в розрахунок 25 000 грн. підготовку до 3х необхідних процесуальних документів, але не зрозуміло, що це за процесуальні документи, що позбавляє Позивача можливості перевірити, чи стосується ці документи предмету спору. З приводу гонорару в розмірі 17 030,63 грн. зауважує, що «гонорар успіху» є по суті друге покладання витрат на правничу допомогу після витрат у розмірі 25 000 грн. Відтак виснує, що на сторону не може бути покладено подвійне стягнення витрат на правничу допомогу, тим паче що Господарським процесуальним кодексом України передбачено стягнення витрат на правничу допомогу саме в залежності від отриманням цих послуг: тобто, складання процесуальних документів, участь в судових засідань за проведення конкретної роботи.
Суд зазначає, що у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що у подальшому були відображені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постановах від 19.02.2022 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Схожих критеріїв дотримується Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Лавентс проти Латвії", "Ніколова проти Болгарії", "Єчюс проти Литви").
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справах "Баришевський проти України", "Двойних проти України","East/West Alliance Limited" проти України").
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Слід також зауважити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Судом встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач вже поніс у зв`язку з розглядом справи, і які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи, буде подано окремою заявою за результатами розгляду даної справи.
У даній справі інтереси відповідача представляв адвокат Кобеляцький Дмитро Миколайович згідно ордеру серії АЕ №1460014 від 13.01.2026, виданого Адвокатським об`єднанням "Легал Партнерс Юкрейн".
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОПТТЕХТОРГ" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Легал Партнерс Юкрейн" (Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги від 05.01.2026 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, протягом 2025 року, а Клієнт - прийняти та оплатити таку правову допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим договором.
Згідно з пунктом 2.3.7 Договору Клієнт приймає на себе наступні зобов`язання: оплатити правову допомогу відповідно до умов розділу 4 даного договору, а також додаткові (фактичні витрати), необхідні для виконання доручень, у тому числі: з оплати роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом; друкарських, копіювальних та інших технічних робіт; перекладу та нотаріального посвідчення документів; поштові, канцелярські, кур`єрські, транспортні витрати, витрати на відрядження (проїзд, оренду житла, харчування) тощо.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання Клієнтом рахунку.
Відповідно до пункту 4.2 Договору правничу допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, Клієнт оплачує в гривнях на підставі рахунку за вартістю, вказаною в Прайс-листі Адвокатського об`єднання.
За положеннями пункту 4.3 Договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським об`єднанням електронною поштою або поштою чи вручається нарочно. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське об`єднання може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із ідентифікацією.
Відповідно до пункту 4.6 Договору сума, вказана в рахунках на оплату, є гонораром Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги та поверненню не підлягає.
Згідно з пунктом 4.7 Договору в акті, зазначеному в пункті 4.3 Договору, сторони можуть визначити інший порядок оплати, та/чи вартість правової допомоги. У цьому випадку сторони керуються умовами акту.
До договору сторони підписали Додаток № 1 "Прайс-лист (розмір адвокатського гонорару при юридичному обслуговуванні без фіксованого гонорару)", в якому сторони погодили вартість (тарифи) на відповідні види правової допомоги.
Так, в розділі 6 Прайс-листа визначено тарифи на відповідні види правової допомоги, наданої по справам, що розглядаються в порядку ГПК України.
Пунктом 6.10 Прайс-листа передбачено, що гонорар за прийняття рішення на користь клієнта позивача у майновому спорі (незалежно від інстанції суду) - 5 % від задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 6.8 Прайс-листа вартість участі у суді першої інстанції по майновому спору (підготовка позовної заяви або відзиву на позовну заяву та/або зустрічного позову, підготовка до 3х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, і 1 засіданні по суті) 25 000,00 грн + 5% ціни позову.
У пункті 4 Акта сторони погодили, що сума гонорару, зазначена в сумі 17 030,63 грн., буде сплачена адвокатському об`єднанню протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Як вбачається з Договору, сторони узгодили права та обов`язки, термін дії договору та плату за надання правової допомоги.
Договір та Акт підписано адвокатом та клієнтом без зауважень та заперечень.
Як вказувалось, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд приймає до уваги складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Судом враховано, що відповідно до п. 6.8. Прайс-листа, який є додатком №1 до договору №1/2026 від 05.01.2026, вартість підготовки позовної заяви або відзиву на позовну заяву та/або зустрічного позову, до 3-х необхідних процесуальних документів, участь у 1 підготовчому засіданні, 1 засідання по суті визначено в розмірі 25 000,00 грн. + 5% від ціни позову.
З матеріалів справи слідує, що представником відповідача адвокатом Кобеляцьким Д.М. підготовлено відзив на позов, заперечення на клопотання про проведення експертизи, взято участь у підготовчому засіданні та двох судових засіданнях.
Тобто, представником виконано умови п. 6.8. Прайс-листа в повному обсязі шляхом підготовки відзиву на позов, до 3-х процесуальних документів (подано заперечення на клопотання про проведення експертизи), взято участь у підготовчому та судовому засіданні.
Вказаним підтверджується реальність наданих адвокатом послуг, які, за умовами договору, оплачують в розмірі 25 000,00 грн. + 5% від ціни позову.
З викладеного суд не приймає до уваги доводи позивача про відсутність детального опису проведених представником відповідача робіт.
З приводу заперечень позивача в частині незазначення відповідачем у відзиві на позов попереднього розрахунку вартості правової допомоги, суд враховує, що відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Тобто, відповідно до ст. 124 ГПК України подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, що сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.
Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 922/676/21, від 18.01.2022 у справі № 910/2679/21, від 30.06.2022 у справі № 911/2791/20.
Водночас, з огляду на висловлення позивачем своєї позиції з приводу стягнення витрат на правову допомогу та їх розміру, суд вважає, що незазначення відповідачем суми витрат на правову допомогу у відзиві на позов не порушило принцип змагальності.
Аналізуючи доводи позивача щодо стягнення "гонорару успіху" як повторного покладення витрат на правову допомогу, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Тобто, покладення на іншу сторону понесених витрат на сплату "гонорару успіху" не суперечить чинному законодавству та не свідчить про повторне відшкодування правової допомоги.
При визначенні розміру відшкодування понесених витрат на правову допомогу судом враховується, що їх розмір становить 12,34% від ціни позову, тобто, не є неспівмірним із ціною позову.
Окрім того, предметом спору є стягнення штрафу за поставку неякісного товару, з чого до предмету доказування входять обставини поставки та прийняття товару по якості, дотримання відповідних процедур. Тобто, дана справа не є типовою та незначної складності, що потребує значного часу для підготовки та зібрання доказів.
З викладеного суд доходить висновку, що, заявлений ТОВ "Опттехторг" розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України, є доведеним та документально обґрунтованим, а тому доводи відповідача щодо його завищеного розміру судом відхиляються.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, суд задовольняє заяву відповідача від 27.02.2026 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
заяву ТОВ "Опттехторг" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя М.В. Музика
Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи, сторонам в ел. кабінети