ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. м. Київ Справа № 911/3459/25

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Антоненко В.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістік Парк», м. Харків,

до відповідача: держави Російська Федерація, РФ, м. Москва,

про стягнення 21 407 360,46 грн.,

представники сторін: не з`явились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістік Парк», м. Харків (далі по тексту ТОВ «Логістік Парк»), 12.11.2025 через систему «Електронний суд» звернувся до Господарського суду Київської області з позовом від 11.11.2025 до відповідача держави-агресора Російська Федерація, в особі Генеральної прокуратури Російської Федерації, в якому просить суд стягнути з держави Російська Федерація на користь ТОВ «Логістік Парк» суму спричинених реальних збитків, що виникли внаслідок російської збройної агресії проти України, в розмірі 21 407 360,46 грн., що еквівалентно 521 531 доларам США за курсом НБУ на дату проведення оцінки та на дату підготовки технічного звіту, з яких:

- збитки, понесені внаслідок пошкодження нерухомого майна 21 405 360,46 грн., що еквівалентно 521 474 доларам США за курсом НБУ на дату оцінки;

- реальні збитки, понесені на замовлення послуги з проведення обстеження Будівлі А за наслідками пошкодження та підготовки технічного звіту 2 100,00 грн., що еквівалентно 57 доларам США за курсом НБУ на дату підготовки технічного звіту.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістік Парк» судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що у період з 03.03.2022 по 01.04.2022 в результаті воєнної агресії Російської Федерації проти України на території населеного пункту Чайки Бучанського району Київської області проходили активні бойові дії.

24.03.2022 із невстановленого типу озброєння та снарядами невстановленого калібру, воєнні формування Російської Федерації пошкодили належне позивачу майно, а саме виробничу базу із складом-магазином літера «А» загальною площею 11 908,4 кв.м, що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, с. Чайки, вул. Миколи Самокиша, буд. 4.

Збитки, які поніс позивач внаслідок пошкодження нерухомого майна оцінено у 21 405 360,46 грн., що еквівалентно 521 474 доларам США за курсом НБУ на дату оцінки.

Крім того, позивач поніс реальні збитки на замовлення послуги з проведення обстеження будівлі за наслідками пошкодження та підготовки технічного звіту в сумі 2100,00 грн., що еквівалентно 57 доларам США за курсом НБУ на дату підготовки технічного звіту, а також 25000,00 грн. на проведення незалежної оцінки збитків.

Відповідно до частини 8 ст. 29 ГПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка розглядається, суд врахував таке.

Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; вбачається, що шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено у Статуті ООН. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що, у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні, у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постановах від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19, від 18 травня 2022 року №760/17232/20, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17, провадження №14-167цс20 (пункт 58).

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

При цьому, Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно Російська Федерація надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Такі висновки наведено в постановах Верховного Суду від 08 та 22 червня 2022 року у справах №490/9551/19 та №311/498/20.

Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі №428/11673/19 та у справі №760/17232/20-ц, зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Матеріали справи містять докази направлення представником позивача нотаріально посвідченого перекладу на російську мову позовної заяви з додатками на адресу посольства Російської Федерації в Молдові поштовим відправленням від 06.11.2025 №ЕA040503553UA.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2025 відкрито провадження у справі №911/3459/25 в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 15.12.2025.

Враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів про відкриття провадження у справі №911/3459/25 дипломатичними каналами, суд дійшов висновку про подальше повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Виклики відповідача у справі здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (https://ko.arbitr.gov.ua/).

Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним.

Крім того, матеріали справи містять докази направлення представником позивача нотаріально посвідченого перекладу на російську мову ухвали суду від 21.11.2025 на адресу посольства Російської Федерації в Молдові поштовим відправленням від 12.01.2026 №RA040502283UA.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.12.2025 підготовче судове засідання у справі №911/3459/25 відкладено на 19.01.2026.

15.12.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача подав письмові пояснення.

19.01.2025 до канцелярії суду представник позивача подав заяву про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2026 підготовче провадження закрито, призначено справу №911/3459/25 до судового розгляду по суті на 16.02.2026.

У судове засідання з розгляду справи по суті 16.02.2026 сторони повторно не з`явились, уповноважених представників для участі в судовому засіданні не направили.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч.4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши позов ТОВ «Логістік Парк» до держави Російська Федерація про стягнення 21 407 360,46 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу (ч.1 ст. 318 ЦК України).

Статтею 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд встановив, що позивачу на праві власності належить об`єкт нерухомого майна, а саме виробнича база зі складом-магазином літера «А» загальною площею 11 908,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080), що знаходиться за адресою Київська область, Бучанський район, с. Чайки, вул. Миколи Самокиша, буд. 4.

До 2023 року вказане нерухоме майно складалося з двох окремих об`єктів, а саме нежитлового приміщення виробничої бази зі складом-магазином «А» загальною площею 9573,8 кв.м та нежитлового приміщення виробничої бази зі складом-магазином «А» загальною площею 2294,6 кв.м.

Для підтвердження права власності на вказане майно позивач надав

нотаріально засвідчені договори купівлі-продажу від 18.01.2019 з реєстраційними номерами 75 та 76; акти приймання-передачі нерухомого майна від 18.01.2019; акти про передання права власності на нерухоме майно від 19.01.2019; свідоцтва про право власності; технічні паспорти на виробничий будинок; витяги з Державного реєстру речових прав від 18.01.2019 з реєстраційними номерами 79 та 81; витяг з Державного реєстру речових прав №388586066 від 27.07.2024.

Вказане майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 322485903:02:007:0005, яка належить позивачу на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру від 29.09.2025.

У березні 2022 року, внаслідок повномасштабного вторгнення окупаційних військ рф на суверенну територію України належне позивачу нерухоме майно було пошкоджене, внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальну шкоду.

05.08.2022 до Полтавського районного управління поліції надійшло повідомлення про те, що 24.03.2022 за адресою с. Чайки Бучанського району, Київської області, вул. Чайки Валентини, 4-А в результаті порушення законів та звичаїв війни, в ході артилерійських обстрілів, були частково пошкоджені приміщення виробничої бази за складом-магазином «А», які належать ТОВ «Логістік Парк».

Вказані відомості, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 438 «Воєнні злочини» Кримінального кодексу України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000755.

Відповідно до інформації, що міститься в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, на території с. Чайки Борщагівської сільської територіальної громади велися бойові дії з 03.03.2022 по 01.04.2022.

23.07.2024 відповідно до розпорядження Київської обласної військової адміністрації №939 вул. Валентини Чайки в с. Чайки перейменовано на вул. Миколи Самокиша.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі Порядок), який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 Міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади постановлено розробити і затвердити у шестимісячний строк методики, передбачені Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з пп. 18 п. 2 Порядку визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за таким напрямом: економічні втрати підприємств (крім підприємств оборонно-промислового комплексу), у тому числі господарських товариств, - напрям включає втрати підприємств усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна, втрати фінансових активів, а також упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності.

Основні показники, які оцінюються (зокрема):

вартість втраченого, знищеного чи пошкодженого майна підприємств недержавної форми власності;

вартість втрачених фінансових активів підприємств недержавної форми власності;

Відповідно до п. 5 Загальних засад (додаток до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

З метою виявлення пошкоджень будівельних конструкцій будівлі, що сталися внаслідок воєнних дій в с. Чайки та надання рекомендацій щодо їх усунення та першочергових та протиаварійних заходів ТОВ «Логістік Парк» звернулося до ФОП Сініцина В.В., який має кваліфікаційний сертифікат відповідного виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури провідний будівельний експерт, сертифікат серії АЕ №007090 від 04.10.2022.

31.08.2023 за результатами проведеного обстеження, виконаного у період з 09.08.2023 по 31.08.2023 ФОП Сініцин В.В. склав технічний звіт №305/08-2-23: попереднє обстеження нежитлових приміщень виробничої бази зі складом-магазином «А».

Крім того, ФОП Сініциним В.В. складено акт за результатами проведеного обстеження об`єктів.

Відповідно до наданих експертом документів, виявлено пошкодження м`якої покрівлі з руберойду; наскрізні отвори в фарбованих металевих профільних листів внаслідок потрапляння дрібних уламків, пошкодження пластикової підшивки карнизного звису.

З метою оцінки розміру реальних збитків, завданих підприємству внаслідок пошкодження нерухомого майна, ТОВ «Логістік Парк» звернулось до суб`єкта оціночної діяльності Товарна біржа «УРТБ», що має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №198/2024 від 03.05.2024.

30.07.2024 директором Товарної біржи «УРТБ», Смоленською Юлією Олександрівною, затверджено звіт №Б-30/07/24/040 про оцінку розміру реальних збитків.

Відповідно до вказаного звіту, оцінка реальних збитків здійснена на дату 30.07.2024.

Об`єктом дослідження є нерухоме майно виробнича база зі складом-магазином літера «А» загальною площею 11 908,4 кв.м, що знаходиться за адресою Україна, 08135, Київська область, Бучанський район, с. Чайки, вул. Миколи Самокиша (колишня назва вулиця Чайки Валентини), буд. 4, власник ТОВ «Логістік Парк».

Оцінювачем є Смоленська Юлія Олександрівна, яка має кваліфікаційний сертифікат оцінювача Фонду Державного Майна України та Міжнародного центру приватизації, інвестицій та менеджменту №1645 від 08.04.2000; кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ЦХ №00054 від 19.11.2005; свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів №5584 від 14.06.2007; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача ЦХ №02970 від 06.10.2021, ЦХ №03255 від 04.10.2023, ЦМК №1100-ПК від 05.03.2021, МФ №3937-ПК від 01.03.2023, ЦМК №1166-ПК від 03.03.2023.

У пункті 1.7 зазначені вихідні дані та інформація, що використовувалась при виконанні звіту, зокрема технічний звіт №305/08-08-2-23 виконаний ФОП Сініциним В.В.

У пункті 2.4 викладено інформацію про технічний стан та опис пошкоджень майна.

У розділі 3 наведено Методичні засади проведення оцінки. Оцінка реальних збитків виконана відповідно до вимог і нормативів, що вказані в Міжнародних та Національних стандартах оцінки. Методологія оцінки представлена в положеннях наказу Мінекономіки та Фонду державного майна України від 18.10.2022 №3904/1223 «Про затвердження Методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності» (далі Методика).

У розділі 4 визначено розмір реальних збитків, завданих ТОВ «Логістік Парк» внаслідок пошкодження нерухомого майна.

Використовуючи метод прямого відтворення, оцінювач визначив розмір реальних збитків, завданих ТОВ «Логістік Парк» внаслідок пошкодження нерухомого майна з урахуванням знецінення. Розрахунок розміру реальних збитків наведено у таблиці 20 п.4.1.3. Із наданих розрахунків вбачається, що обсяг реальних збитків внаслідок пошкодження об`єкту станом на 30.07.2024 з округленням до цілого (без ПДВ) становить 521 474,00 доларів США, що еквівалентно 21 405 360,46 грн.

При цьому, для цілей Методики визначення шкоди та обсягу збитків за умовну грошову одиницю приймають долар США, а отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом НБУ на дату оцінки.

Таким чином, підтверджено обсяг реальних збитків, завданих нерухомому майну ТОВ «Логістік Парк» у розмірі 521 474,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату оцінки становить 21 405 360,46 грн.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.

Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року у справі щодо звинувачень в геноциді за конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав Російську Федерацію припинити військову агресію проти України.

Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року «Про Заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.

Відповідно до статей 1 та 2 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

У преамбулі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказано, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії Росії проти України в розумінні частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомим фактом, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також визнано на найвищому міжнародному рівні.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи №902/761/18, від 20.08.2020 зі справи №914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку суд встановив, що належне ТОВ «Логістік Парк» нерухоме майно було пошкоджено внаслідок протиправної та неспровокованої збройної агресії Російської Федерації та ведення бойових дій на території с. Чайки Київської області суверенної держави Україна.

Щодо вини, як складового елемента цивільного правопорушення, законодавством України не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. В контексті зазначеного, саме відповідач повинен доводити відсутність своєї вини у спірних правовідносинах. Зазначений висновок підтверджується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №648/2035/17, постанові від 14 лютого 2018 року у справі №686/10520/15-ц.

Суд враховує, що захист права власності гарантується першою статтею Додаткового протоколу до Європейської конвенції з прав людини, а відповідальність за порушення вказаного права покладається безпосередньо на державу і настає у тому випадку, коли будь-яке діяння держави має своїм прямим наслідком застосування до особи забороненого поводження.

За приписами пунктів 1, 3 Гаазької Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року також передбачено, що договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.

Таким чином, відповідно до наведених положень Цивільного кодексу України та наведеної Конвенції, за шкоду, спричинену порушенням законів і звичаїв війни, відповідальність несе воююча держава в цілому, незважаючи на те, який конкретно підрозділ її збройних сил заподіяв шкоду.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2100,00 грн., що еквівалентно 57 доларам США, реальних збитків, понесених на замовлення послуги з проведення обстеження будівлі, а також щодо вимоги про стягнення судових витрат, зокрема витрати на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 25 000,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч. 2 та 3 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

1) До матеріалів справи додано копію договору №08/08/2/23 від 08.08.2023 про виконання робіт з технічного огляду, укладеного між ТОВ «Логістік Парк» та ФОП Сініциним В.В., за умовами якого, виконавець зобов`язався виконати та здати замовнику, а замовник зобов`язався прийняти та сплатити роботи по проведенню технічного обстеження (огляду), виконання технічного звіту на об`єкт нерухомого майна нежитловий будинок літ. «А», що розташований за адресою Київська обл., Бучанський район, с. Чайки, вул. Чайки Валентини, 4 (п.1.1);.

Відповідно до пункту 5.1 вартість робіт за даним договором становить 2100,00 грн.

14.12.2023 сторони уклали акт здачі-приймання виконаних робіт.

30.08.2023 за платіжною інструкцією №293 ТОВ «Логістік Парк» оплатило надані ФОП Сініциним В.В. послуги в розмірі 2100,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що звіт є ключовим документом, який застосовувався експертом під час оцінки збитків, оскільки містить висновок про ступінь пошкодження та можливість подальшого відновлення.

2) До матеріалів справи додано копію Договору №Б-30/07/24/04 на виконання послуг по незалежній оцінці від 30.07.2024, укладеного між виконавцем Товарною біржею «УРТБ» та замовником ТОВ «Логістік Парк», за умовами якого виконавець зобов`язується провести незалежну оцінку (визначення розміру) реальних збитків завданих внаслідок військової агресії Російської Федерації нерухомому майну, що знаходиться за адресою 08135, Київська обл., Бучанський район, с. Чайки, вул. Чайки Валентини, буд. 4 та належить ТОВ «Логістік Парк» (п.1.1).

Вартість робіт по даному договору становить 25 000,00 грн. (п.2.1);

По завершенню робіт виконавець передає замовнику звіти про оцінку (п.4.1).

31.03.2025 сторони підписали акт виконаних робіт з оцінки.

01.04.2025 за платіжною інструкцією №612 ТОВ «Логістік Парк» здійснило виконаних робіт у розмірі 25 000,00 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, який встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, починаючи з 19 лютого 2014 року.

Як було наведено вище, відповідно до п. 5 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії Російської Федерації (додаток до Постанови Кабінету міністрів України від 20.03.2022 №326) оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.

Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - суб`єкти оціночної діяльності), із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.

З огляду на викладене, проведення незалежної оцінки збитків є необхідною складовою захисту порушеного права позивача ТОВ «Логістік Парк», а витрати на її проведення у розумінні ст. 22 ЦК України є необхідними витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відтак, такі витрати у розмірі 25 000,00 грн. помилково віднесені позивачем до судових витрат, позаяк є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Суд встановив, що витрати у розмірі 2100,00 грн. понесені позивачем на проведення технічного обстеження та витрати у розмірі 25 000,00 грн. понесені для проведення незалежної оцінки збитків є складовою реальних збитків, які поніс позивач в результаті неспровокованої, безпідставної та протиправної збройної агресії держави відповідача на території держави Україна.

З огляду на викладене, сума спричинених ТОВ «Логістік Парк» реальних збитків в результаті пошкодження нерухомого майна, що виникли внаслідок російської збройної агресії проти України, становить 21 432 460,50 грн. (21 405 360,46 грн. плюс 2100,00 грн. плюс 25 000,00 грн.) і саме таку суму слід стягнути з відповідача.

Щодо розподілу судового збору, суд зазначає таке.

При зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу приписів п. 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які визначають, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позовна заява від 11.11.2025 подана через систему «Електронний суд», відтак, сума судового збору за розгляд даної справи складає 257 189,53 грн., яка належить до стягнення з відповідача до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістік Парк» задовольнити повністю.

2. Стягнути з держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістік Парк» (61070, Харківська область, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 327, ідентифікаційний код 42646195)

21 405 360,46 грн. (двадцять один мільйон чотириста п`ять тисяч триста шістдесят гривень сорок шість копійок) збитків,

2100,00 грн. (дві тисячі сто гривень нуль копій) витрат на проведення обстеження,

25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень нуль копійок) витрат на проведення незалежної оцінки.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з держави Російська Федерація (Russian Federation код ISO ru/rus 643) на користь Державного бюджету України

257 189,53 грн. (двісті п`ятдесят сім тисяч сто вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят три копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 05.03.2026.

Суддя О.В. Конюх