ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м.Дніпро Справа № 912/1305/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Іванов О.Г., Стефанів Т.В.,

секретар судового засідання: Солодова І.М.

Представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. У зв`язку з цим технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 (повний текст рішення складено та підписано 05.09.2025, суддя Коваленко Н.М.) у справі №912/1305/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни (далі - ФОП Резанова М.М.), РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Приватного підприємства "Прайд" (далі - ПП "Прайд"), код ЄДР 32832730, вул. Героїв-рятувальників, 13Г, м. Кропивницький, 25030

про визнання договору суборенди недійсним, застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа - підприємець Резанова Марія Михайлівна звернулася до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Приватного підприємства "Прайд", в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати недійсним договір суборенди нерухомого або іншого окремого індивідуального майна, що належить до комунальної власності Кіровоградської обласної філармонії №1 від 04.09.2023 (далі - Договір суборенди) укладеного між орендарем ПП "ПРАЙД" та суборендарем ФОП Резановою М.М. останній передано в суборенду приміщення площею 45 м. кв.; застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з ПП "ПРАЙД" на користь ФОП Резанової М.М. суму сплати за суборенду в розмірі 90 000 грн. Стягнути з ПП "ПРАЙД" на користь ФОП Резанової М.М. судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір суборенди укладено 04.09.2023 з допущеними порушеннями норм чинного законодавства, а саме: не містить посилання на отримання письмового дозволу від власника на його укладення з суборендарем; укладено на суму, що сумарно перевищує суму договору оренди; не був оприлюднений протягом строку визначеного чинним законодавством та не містить положень про набуття чинності не раніше дати оприлюднення в електронній торговій системі.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни на користь Приватного підприємства "Прайд" 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи оскаржуване рішення господарський суд виходив із того, що позивачем в цілому не доведено, яким чином порушується (не визнається або оспорюється) його суб`єктивне цивільне право або інтерес укладеним правочином. В позовній заяві позивач в порядку ч. 2 ст. 4 ГПК України не зазначив суду, в чому полягає порушення його прав та, яким чином обраний спосіб захисту відновить його порушені права. Позивач добровільно підписав спірний договір суборенди, використовував отримані в суборенду приміщення, вів господарську діяльність, добровільно протягом року сплачував узгоджену сторонами суборендну плату та витрати на енергоресурси.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 26.08.2025; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права, а саме: статтю 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Постанову Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" та статті 203, 215 ЦК України, судом фактично описано в рішення порушення цих норм проте не надано їм належної оцінки, неправильно їх тлумачено та не правильно застосовані ці норми матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що

-договір оренди укладено 01.09.2023, договір суборенди укладено 04.09.2023 з допущеними порушеннями норм чинного законодавства;

-договір суборенди не містить посилання на отримання письмового дозволу від власника на його укладення з зазначеним суборендарем;

-договір оренди укладено на суму 12 500 грн., а дане приміщення передано за двома договорами суборенди на суму 10 000 грн та 6 000 грн, що сумарно перевищує суму договору оренди та Орендар - ПП «Прайд» різницю між сумами до місцевого бюджету не передав;

-договір суборенди не був оприлюднений протягом строку, визначеного чинним законодавством, та в тексті договору суборенди не міститься положень про набуття ним чинності не раніше дати оприлюднення в електронній торговій системі.

Скаржник зазначає, що термін дії договору завершився 04.09.2024 весь обсяг орендної плати за договором було сплачено в повному обсязі, відповідні квитанції додаються. На даний час на розгляді в Господарському суді Кіровоградської області перебуває позовна заява ПП «ПРАЙД» про стягнення суборендної плати за договором суборенди №1 від 04.09.2023. Таким чином між сторонами виник спір з приводу правовідносин (договірних відносин договір за якими завершив свою дію). Відповідно до заявлених позовних вимог ПП «ПРАЙД» стверджує, що ФОП Резанова М.М. не підписала акт приймання передачі орендованого майна після завершення договору суборенди, чим порушила права позивача. Відповідно до умов договору позивач нарахував суму несплаченої орендної плати та неустойки, а також витрат на компенсацію енергоносіїв. В зв`язку з тим, що між сторонами виникли спірні відносини виникла необхідність звернутися до суду з позовом про визнання договору суборенди нерухомого або іншого окремого індивідуального майна, що належить до комунальної власності Кіровоградської обласної філармонії № 1 від 04.09.2023 недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Представником Приватного підприємства "Прайд" до Центрального апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач просить в задоволені апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 залишити без змін. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Резанової Марії Михайлівни на користь Приватного підприємства «ПРАЙД» судові витрати, пов`язанні з розглядом справи в Центральному апеляційному господарському суді, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн.

Відповідач зазначає, що в позовній заяві позивач в порядку ч. 2 ст. 4 ГПК України не зазначила суду, в чому полягає порушення її прав та, яким чином обраний спосіб захисту відновить її порушені права. Позивач добровільно підписала спірний договір суборенди, використовувала отримані в суборенду приміщення, вела господарську діяльність, збагачувалася, використовуючи приміщення, добровільно протягом року сплачувала узгоджену сторонами суборендну плату та витрати на енергоресурси. Потім, після закінчення оспорюваного договору суборенди ще шість місяців незаконно утримувала приміщення, а тепер раптом вирішила визнати недійсним оспорюваний договір суборенди та повернути добровільно сплачену суборендну плату. Поведінка позивача є явно «суперечливою» та направлена не на відновлення її порушених прав, а на максимальне завдання шкоди відповідачеві та збагачення за його рахунок.

Проте, на думку відповідача, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Відповідно до п. 169 Порядку Орендар має право за письмовою згодою орендодавця передати в суборенду орендоване ним майно. Письмова згода на передачу майна в суборенду надається орендодавцем одночасно із розміщенням оголошення про передачу майна в оренду. Орендодавець у такій письмовій згоді зазначає, що вона надається переможцю електронного аукціону з передачі майна в оренду.

Відповідачем надано суду копію листа від 21.06.2023 № 337/01-22 Кіровоградської обласної ради, яким вона погодила Кіровоградській обласній філармонії умови передачі в оренду нерухомого майна за результатами проведення аукціону, на умовах, визначених постійною комісією обласної ради з питань власності. Згідно з висновком постійної комісії обласної ради з питань власності № 360 від 30.06.2023 «Про оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області» постійна комісія дійшла висновку погодити Кіровоградській обласній філармонії умови передачі в оренду нежитлової будівлі площею 91,1 м.кв. під розміщення кафе за адресою: місто Кропивницький, вул. Кавалерійська, буд. 8 та одночасно надана згода на передачу майна в суборенду переможцю електронного аукціону (колонка 8 «Додаткові умови» витягу з Додатку 1). Також надано копію інформації з особистого кабінету відповідача на сервісі проведення аукціону з інформацією про розміщення оголошення з правом суборенди.

Щодо встановлення вищої орендної плати за договором суборенди відповідач надав пояснення, що по-перше позивач не зазначила суду розрахунок, щодо того що саме за оспорюваним договором суборенди встановлена більша суборендна плата ніж за договором оренди, по-друге навіть наявність такої обставини не робить оспорюваний договір недійсним, оскільки Порядком чітко визначено, дії осіб учасників правочину в такій ситуації.

Стосовно того, що оспорюваний договір суборенди не оприлюднений в строки визначені законодавством, відповідач не може ні спростувати ні підтвердити викладену обставину, оскільки дії щодо оприлюднення повинен вчинити не відповідач, а стороння особа не учасник оспорюваного правочину Кіровоградська обласна філармонія. Окремо відповідач просить звернути увагу суду, що дії по оприлюдненню оспорюваного правочину повинні бути вчинені не в момент укладення правочину, а після його укладення, що в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України не може впливати на дійсність, чи недійсність правочину в момент його вчинення.

Щодо того, що в тексті Договору суборенди не міститься положень про набуття ним чинності не раніше дати оприлюднення в електронній торговій системі, то відповідач вважає, що така норма не є імперативною, оскільки Закон України «Про оренду державного та комунального майна» не містить таких положень. Сторони оспорюваного правочину добровільно за взаємною згодою в п. 8.1. визначили, що «Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню)». Окрім того, відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Стосовно застосування наслідків недійсності правочину відповідач звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 17.04.2025 у справі № 910/9652/23, де суд зазначив «Отже, зважаючи на всі встановлені судами попередніх інстанцій обставини, на підставі доказів на їх підтвердження, в аспекті вирішення питання наявності чи відсутності правових підстав для стягнення грошових коштів, сплачених за користування майном за нікчемним договором оренди в порядку реституції, Верховний Суд виходить з того, що застосувати наслідки недійсності правочину за передане в оренду майно неможливо, тому що відновити первісне становище сторін за одержане в користування майно - є безповоротним явищем, а тому фактичне користування майном на підставі договору оренди не дозволяє в разі його недійсності (нікчемності) провести двосторонню реституцію. Вказане, до того ж, свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення такого права орендаря, як стягнення грошових коштів, сплачених за користування майном за нікчемним договором оренди в порядку реституції, а відтак і про відсутність підстав для його захисту, адже фактичне користування майном відбулося, що сторонами не заперечується, і відновлення первісного становища сторін за одержане в користування майно є неможливим».

З урахуванням вкладеного, відповідач вважає, що в разі задоволення судом апеляційної скарги та задоволення позову про визнання недійсним оспорюваного правочину не може бути задоволена вимога про стягнення з відповідача суборендної плати в сумі 90 000,00 грн.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 912/1305/25. Доручено Господарському суду Кіровоградської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 912/1305/25.

08.10.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 у справі №912/1305/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору, на належні реквізити - надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

27.10.2025 від скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати судового збору у розмірі 3633.60 грн, відповідно до платіжної інструкції від 24.10.2025.0

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 у справі №912/1305/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 25.02.2026 о 12 год. 00 хв.

23.02.2026 від ПП "ПРАЙД" до ЦАГС надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи, а саме без представника ПП "ПРАЙД" адвоката Кулібаби М.І.; просить в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 у справі №912/1305/25 залишити без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2026 (у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М.) у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Іванов О.Г., Стефанів Т.В.

У судовому засіданні 25.02.2026 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

7. Встановлені судом обставини справи.

01.09.2023 ПП "ПРАЙД" (Орендар) та Кіровоградською обласною філармонією (Орендодавець) укладено Договір №98 оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності Кіровоградської обласної філармонії (далі - Договір №98).

За умовами Договору №98 Орендодавець передав відповідачу в оренду з правом суборенди нежитлове приміщення, що розташоване на першому поверсі двоповерхової нежитлової будівлі площею 91,1 м. кв, з вентиляційною системою із складовими елементами за адресою: місто Кропивницький, вул. Кавалерійська, буд. 8.

Балансоутримувачем вказаного майна є Кіровоградська обласна рада.

Цільове призначення майна - розміщення кафе (кафетерію-кондитерської, бару) (п. 7 Договору №98).

Відповідно до умов п. 13 Договору №98 Орендодавець надав згоду на передачу майна в суборенду згідно з оголошенням про передачу майна в оренду.

Строк договору 5 років (п. 12.1. Договору №98).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

01.09.2023 Орендодавцем та Орендарем підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності та перебуває на балансі Кіровоградської обласної філармонії.

04.09.2023 ПП "ПРАЙД" (Орендар) та ФОП Резановою М.М. (Суборендар) укладено Договір №1 суборенди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності Кіровоградської обласної філармонії (далі - Договір суборенди).

Згідно Договору суборенди відповідачу передано в оренду частину нежитлового приміщення, що розташоване на першому поверсі двоповерхової нежитлової будівлі площею 45,0 м. кв за адресою: місто Кропивницький, вул. Кавалерійська, буд. 8.

Цільове призначення майна - розміщення кафе (п. 7.1. Договору суборенди).

Місячна суборендна плата - 10 000,00 грн без ПДВ (п. 8.1. Договору суборенди).

Витрати на утримання суборендованого майна та надання комунальних послуг Суборендарю компенсуються Суборендарем в порядку, передбаченому пунктом 6.5. договору (п. 8.2. Договору суборенди).

Строк договору суборенди 1 рік (п. 9 Договору суборенди).

За п. 8.1. Договору суборенди перебіг строку договору починається з дня набрання чинності цим договором. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк суборенди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору.

04.09.2023 Орендарем та Суборендарем підписано Акт приймання-передачі в суборенду нерухомого майна, що належить до комунальної власності та перебуває на балансі Кіровоградської обласної філармонії.

За твердженням позивача, термін дії договору завершився 04.09.2024 весь обсяг орендної плати за договором було сплачено в повному обсязі.

На даний час на розгляді в Господарському суді Кіровоградської області перебуває позовна заява ПП "ПРАЙД" про стягнення суборендної плати за договором суборенди №1 від 04.09.2023. Таким чином між сторонами виник спір з приводу правовідносин (договірних відносин договір за якими завершив свою дію).

Відповідно до заявлених позовних вимог ПП "ПРАЙД" стверджує, що ФОП Резанова М.М. не підписала акт приймання передачі орендованого майна після завершення договору суборенди чим порушила права позивача. Відповідно до умов договору позивач нарахував суму несплаченої орендної плати та неустойки, а також витрат на компенсацію енергоносіїв.

Позивач просить визнати недійсним оспорюваний договір суборенди з таких підстав:

- договір суборенди не містить посилання на отримання письмового дозволу від власника на його укладення з зазначеним суборендарем;

- договір оренди укладено на суму 12500,00 грн, а дане приміщення передано за двома договорами суборенди на суму 10000 та 6000 грн, що сумарно перевищує суму договору оренди та орендар "Прайд" різницю між сумами до місцевого бюджету не передав;

- договір суборенди не був оприлюднений протягом строку визначеного чинним законодавством та в тексті договору суборенди не міститься положень про набуття ним чинності не раніше дати оприлюднення в електронній торговій системі.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2) тощо.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21 зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Орендар має право за письмовою згодою орендодавця з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, передати в суборенду державне та комунальне майно, за виключенням майна, отриманого таким орендарем без проведення аукціону (конкурсу), та якщо інше не передбачено договорами оренди, укладеними до моменту набрання чинності цим Законом.

Строк надання майна в суборенду не може перевищувати строку дії договору оренди.

Забороняється передача єдиних майнових комплексів у суборенду.

До договору суборенди застосовуються положення договору оренди, встановлені цим Законом, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті.

Майно не може бути передане в суборенду особам, які не відповідають вимогам до орендарів, встановлених частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Особливості передачі майна в суборенду, в тому числі такі, що стосуються передачі в суборенду пам`яток архітектури та містобудування, які перебувають в орендному користуванні переможця аукціону на право довгострокової пільгової оренди занедбаних пам`яток архітектури і містобудування, порядок розподілу плати за суборенду, випадки, коли плата за суборенду може залишатися у розпорядженні орендаря, визначаються Порядком передачі майна в оренду щодо державного майна і рішенням представницького органу місцевого самоврядування щодо комунального майна.

Договори суборенди, укладені відповідно до цієї статті, оприлюднюються протягом п`яти робочих днів з дати їх укладення згідно з Порядком передачі майна в оренду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 року № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, розділом "Порядок передачі майна в суборенду" передбачено:

"169. Орендар має право за письмовою згодою орендодавця передати в суборенду орендоване ним майно.

Письмова згода на передачу майна в суборенду надається орендодавцем одночасно із розміщенням оголошення про передачу майна в оренду. Орендодавець у такій письмовій згоді зазначає, що вона надається переможцю електронного аукціону з передачі майна в оренду.

170. Наявність згоди на суборенду обов`язково зазначається в оголошенні про передачу майна в оренду та договорі оренди.

Орендар, який отримав майно в оренду на такому аукціоні, вважається таким, що отримав письмову згоду орендодавця на суборенду. Такий орендар протягом трьох робочих днів з моменту укладення договору суборенди зобов`язаний подати орендодавцю один примірник договору суборенди та інформацію про суборендаря в обсязі, визначеному частиною третьою статті 13 Закону, крім документа, що підтверджує сплату реєстраційного внеску, та документа, що підтверджує сплату гарантійного внеску на рахунок оператора електронного майданчика.

Орендодавець протягом п`яти робочих днів з дати його отримання перевіряє інформацію про суборендаря на відповідність вимогам Закону та оприлюднює договір суборенди в електронній торговій системі.

171. Передача в суборенду майна, отриманого орендарем без проведення аукціону або конкурсу не допускається, якщо інше не передбачено договором оренди, укладеним до набрання чинності Законом.

Передача в суборенду єдиних майнових комплексів не допускається.

Надання орендарем майна в суборенду не звільняє його від виконання умов договору оренди.

172. До договору суборенди застосовуються положення договору оренди, крім випадків, визначених частиною шостою статті 22 Закону.

До договору суборенди обов`язково застосовуються положення договору оренди в частині прав орендодавця, балансоутримувача на доступ до об`єкта оренди з метою проведення його перевірки або огляду.

Договір суборенди повинен містити положення про набуття ним чинності не раніше дати його оприлюднення в електронній торговій системі.

173. Розмір плати за суборенду встановлюється за згодою сторін договору суборенди.

174. Плата за суборенду майна у частині, що не перевищує плати за договором оренди майна, що передається в суборенду, сплачується орендарю, який передає в суборенду орендоване ним майно.

Різниця між платою за суборенду та платою за договором оренди спрямовується орендарем до державного або місцевого бюджету, крім випадків, коли орендар отримав в оренду майно, яке може бути використане за будь-яким цільовим призначенням, у результаті перемоги в аукціоні. Орендар, що є переможцем такого аукціону, має право використовувати таку різницю на власний розсуд.

Контроль за перерахуванням різниці, що спрямовується орендарем до державного або місцевого бюджету, здійснюється орендодавцем".

В матеріалах справи наявна копія листа від 21.06.2023 № 337/01-22 Кіровоградської обласної ради, яким вона погодила Кіровоградській обласній філармонії умови передачі в оренду нерухомого майна за результатами проведення аукціону, на умовах, визначених постійною комісією обласної ради з питань власності. Згідно з висновком постійної комісії обласної ради з питань власності № 360 від 30.06.2023 "Про оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області" постійна комісія дійшла висновку погодити Кіровоградській обласній філармонії умови передачі, в оренду нежитлової будівлі площею 91,1 м.кв. під розміщення кафе за адресою: місто Кропивницький, вул. Кавалерійська, буд. 8 та одночасно надана згода на передачу майна в суборенду переможцю електронного аукціону (колонка 8 "Додаткові умови" витягу з Додатку 1).

Також копією інформації з особистого кабінету відповідача на сервісі проведення аукціону підтверджено розміщення оголошення з правом суборенди.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що вимоги ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 169 Порядку № 483 дотримано.

Посилання апелянта на те, що загальний розмір суборендної плати (10 000 грн та 6 000 грн) перевищує розмір орендної плати за основним договором (12 500 грн), також не свідчить про недійсність договору. Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 року № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" регулює дії осіб учасників правочинів в такій ситуації.

Дії щодо оприлюднення договору повинен вчинити не відповідач, а стороння особа не учасник оспорюваного правочину Кіровоградська обласна філармонія. Дії по оприлюдненню оспорюваного правочину повинні бути вчинені не в момент укладення правочину, а після його укладення, що в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України не може впливати на дійсність, чи недійсність правочину в момент його вчинення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що Закон України "Про оренду державного та комунального майна" не містить положень про набуття договором чинності не раніше дати оприлюднення в електронній торговій системі. Сторони оспорюваного правочину добровільно за взаємною згодою в п. 8.1. визначили, що "Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк суборенди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору".

Однак відповідно до ст. 217 ЦКУ недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 638/16768/19 викладено, зокрема, такий висновок: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

«За відсутності порушення суб`єктивного права чи інтересу або ж за відсутності самого суб`єктивного права позовна давність застосовуватись не може. Тому перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення».

Водночас згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19).

Отже, суд має встановити належність особі, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, чи є така особа належним позивачем у справі (наявність права на позов у матеріальному розумінні), чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановлення факту порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, які передбачені законодавством, і чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову (такий висновок викладений у пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17).

При розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Крім того особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Поряд з цим, у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Фактично, подаючи позов про визнання недійсним договору суборенди, а також про застосування наслідків недійсності правочину (у вигляді стягнення з Орендодавця (ПП "Прайд") на користь Орендаря (ФОП Резанової М.М.) 90 000 грн, сплачених за недійсним договором), Орендар (ФОП Резанова М.М.) намагається, зокрема, повернути одержане за недійсним правочином.

Так, за змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що фактичне користування майном на підставі договору суборенди в разі визнання його недійсним (нікчемним) унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо.

ФОП Резанова М.М. як встановлено судом, отримала у користування орендоване майно і таке користування вже нею реалізоване, водночас ПП "Прайд" отримувало плату (яка у зазначений спосіб є насправді компенсацією вартості того, що одержала ФОП Резанова М.М. за користування об`єктом оренди) за погодженою сторонами ціною.

Специфіка правовідносин за договором оренди полягає в тому, що здійснити подвійну реституцію в разі недійсності (нікчемності) такого правочину, зважаючи на закладений у ч. 1 ст. 216 ЦК України зміст, у спірних правовідносинах із дотриманням принципів рівноправності, пропорційності, справедливості неможливо.

Таким чином, фактичне користування майном на підставі договору суборенди унеможливлює у разі його недійсності (нікчемності) проведення між сторонами двосторонньої реституції.

Зазначене, жодним чином не забезпечує відновлення прав ФОП Резанової М.М., адже вони не є фактично порушеними в умовах здійснення нею користування орендованим майном.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 910/9652/23 (про стягнення грошових коштів, сплачених за користування майном за нікчемним договором оренди в порядку реституції) зазначено, зокрема, що: «грошові кошти, про стягнення яких звернувся позивач (орендар), фактично є сумою безпідставного збагачення самого позивача за рахунок користування майном відповідача, належать останньому та стягненню з відповідача не підлягають.

Відновити первісне становище сторін за одержане в користування майно - є безповоротним явищем, а тому фактичне користування майном на підставі договору оренди не дозволяє в разі його недійсності (нікчемності) провести двосторонню реституцію.

Вказане, до того ж, свідчить про відсутність підстав для висновку про порушення такого права орендаря, як стягнення грошових коштів, сплачених за користування майном за нікчемним договором оренди в порядку реституції, а відтак і про відсутність підстав для його захисту, адже фактичне користування майном відбулося, що сторонами не заперечується, і відновлення первісного становища сторін за одержане в користування майно є неможливим».

Також колегія суддів враховує, що позивачем обставина укладання між сторонами договору визнається.

Зміст договору свідчить про обізнаність Суборендаря з його умовами.

Жодних заперечень, зауважень, у тому числі з приводу розміру суборендної плати, від Суборендаря не надходило.

Також ФОП Резановою М.М. жодним чином не заперечується обставина користування орендованим майном, а також сплати суборендних платежів за таке користування.

Верховний Суд неодноразово наголошував (з урахуванням конкретних обставин справи) на необхідності врахування поведінки учасників правовідносин з точку зору з її відповідності принципу добросовісності.

Так, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктринаcontra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.

Натомість, дії ФОП Резанової М.М., яка спочатку уклала договір суборенди та користувалася протягом року орендованим приміщенням, вела господарську діяльність, а в подальшому наполягає на тому, що укладений договір є недійсним, суперечать її попередній поведінці та є недобросовісними.

Апеляційний суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2020 у справі №761/26815/17, про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

За таких обставин, колегія суддів також зауважує, що дії, направлені на визнання правочину (договору суборенди) недійсним лише з метою невиконання зобов`язання за таким договором чи уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання є недопустимим.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ФОП Резанової М.М. про визнання недійсним договору суборенди нерухомого та застосування наслідків недійсності правочину. Доводи скаржника вищевказаних висновків жодним чином не спростовують.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно з вимогами ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Фізичної особи-підприємця Резанової Марії Михайлівни на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 у справі №912/1305/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.08.2025 у справі №912/1305/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 05.03.2026.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.В. Стефанів