ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 873/116/25 (873/122/25)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ПП "Адлєр": Бонтлаб В.В.,

ТОВ "Долинівське": Коваль О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Адлєр"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 (суддя Сибіга О.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Долинівське"

про відстрочення виконання рішення третейського суду

у справі № 873/116/25 (873/122/25)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Долинівське"

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.09.2025 (третейський суддя Мамченко Ю.В.)

та заявою Приватного підприємства "Адлєр"

про видачу виконавчого документа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.09.2025

у третейській справі №21/25

за позовом Приватного підприємства "Адлєр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долинівське"

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст рішення третейського суду та хід розгляду справи

1. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі - Третейський суд) від 15.09.2025 у третейській справі №21/25 (далі - Рішення) задоволено частково позов Приватного підприємства "Адлєр" (далі - Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Долинівське" (далі - Відповідач): стягнуто з Відповідача на користь Позивача 5459026,19 грн заборгованості та грошових коштів, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки товару №168/АДЛ/ЗЗР від 27.02.2023 (далі - Договір), а також 36336,00 грн третейського збору.

2. Позивач 17.09.2025 подав до Північного апеляційного господарського суду заяву про видачу виконавчого документа про примусове виконання Рішення, посилаючись на невиконання його Відповідачем у добровільному порядку.

3. Відповідач 30.09.2025 подав до Північного апеляційного господарського суду заяву про скасування Рішення.

4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2025 заяву Відповідача задоволено, Рішення скасовано, у задоволенні заяви Позивача про видачу виконавчого документа про примусове виконання Рішення відмовлено.

5. Постановою Верховного Суду від 11.12.2025 зазначену ухвалу Північного апеляційного господарського суду скасовано, ухвалено нове рішення: відмовлено у задоволенні заяви Відповідача про скасування Рішення, задоволено заяву Позивача про видачу виконавчого документа на примусове виконання Рішення, стягнуто з Відповідача на користь Позивача судові витрати, видачу відповідних наказів доручено Північному апеляційному господарському суду.

6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 визнано наказ Північного апеляційного господарського суду від 30.12.2025 у справі №873/116/25(873/122/25) про примусове стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Договором у розмірі 5459026,19 грн таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості в розмірі 1726540,23 грн у зв`язку з його добровільним виконанням.

Стислий зміст заяви

7. Відповідач 09.01.2026 подав до Північного апеляційного господарського суду заяву про відстрочення виконання Рішення на 1 рік (далі - Заява).

8. Заяву мотивовано тим, що негайне виконання Відповідачем Рішення є неможливим з огляду на складне фінансове становище, необхідність збереження робочих місць та продовження господарської діяльності; водночас відстрочення виконання Рішення надасть можливість рівномірно та планово розподілити фінансове навантаження та унеможливить настання негативних наслідків для Відповідача, що можуть виникнути при негайному виконанні Рішення.

9. Відповідач зазначив про те, що через повномасштабне вторгнення російської федерації його матеріальний стан суттєво погіршився, пославшись на відомості звітів про фінансові результати (звітів про сукупний дохід) за 2021, 2024 роки, за змістом яких чистий прибуток Відповідача склав: за 2020 рік - 13901000 грн, за 2021 рік - 23842000 грн, за 2023 рік - 830000 грн, за 2024 рік - 1315000 грн, тобто чистий фінансовий результат у 2024 році зменшився майже у 18 разів порівняно з 2021 роком.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

10. Згідно з мотивувальною частиною Рішення Позивач на підставі Договору поставів Відповідачу товари на загальну суму 6021079,63 грн. У подальшому Відповідач повернув Позивачу раніше отриманий товар на загальну суму 3001501,20 грн, а також сплатив Позивачу в рахунок оплати товару кошти в сумі 1043038,20 грн.

11. Після звернення Позивача до Третейського суду з позовом у третейській справі №21/25 Відповідач також 29.08.2025 перерахував Позивачу 250000,00 грн.

12. Отже, стягнута згідно з Рішенням сума коштів у розмірі 5459026,19 грн заборгованості та грошових коштів, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором, складається з: 1726540,23 грн основної заборгованості; 729306,93 грн пені за період з 05.05.2024 до 28.08.2024; 773212,90 грн відсотків річних за період з 05.05.2024 до 28.08.2024; 333907,48 грн інфляційних втрат за період з травня 2024 року до червня 2025 року; 395308,05 грн штрафу згідно з Договором; 1500750,60 грн штрафу згідно з пунктом 8.7 Договору.

13. Крім того, після ухвалення та на виконання Рішення Відповідач сплатив Позивачу в рахунок оплати товару за Договором: 300000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №1524 від 20.11.2025; 300000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №1543 від 21.11.2025; 350000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №1553 від 25.11.2025; 376540,23 грн згідно з платіжною інструкцією №1772 від 10.12.2025. Наведені обставини підтверджуються наданими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій та Позивачем не заперечуються.

14. Разом із Заявою Відповідач подав копії звітів про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2021, 2024 роки, за змістом яких чистий прибуток Відповідача склав, відповідно, 13901000,00 грн - за 2020 рік, 23842000 грн - за 2021 рік, 830000,00 - за 2023 рік, 1315000,00 грн - за 2024 рік.

15. Також Відповідач надав, зокрема, копії постанови про арешт коштів боржника від 31.12.2025 ВП №79899333 та постанови про арешт майна боржника від 31.12.2025 ВП №79899333, згідно з якою у межах виконавчого провадження з виконання наказу №873/116/25, виданого Північним апеляційним господарським судом 30.12.2025, накладено арешт на рухоме майно - інше речове право (право оренди земельних ділянок у кількості 450 штук).

Стислий зміст ухвали суду першої інстанції

16. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026, постановленою як господарським судом першої інстанції у цьому провадженні, Заяву задоволено, відстрочено виконання рішення до 15.09.2026.

17. Зазначену ухвалу господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що відстрочення у цій справі може бути ефективним засобом недопущення погіршення економічної ситуації Відповідача, приведення його фінансово-господарської діяльності до паралізації та згодом до банкрутства, що може бути загрозою неотримання Позивачем протягом тривалого часу присудженої до стягнення згідно з Рішенням суми коштів.

Стислий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення доводів скаржника

18. Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні Заяви.

19. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що господарський суд першої інстанції в порушення вимог статті 238 ГПК України залишив поза увагою наявні у справі докази, зокрема, щодо порушення та тривалого невиконання Відповідачем грошових зобов`язань з оплати товару за Договором; надання за Договором відстрочки оплати вартості отриманого товару до кінця сільськогосподарського року; відсутності об`єктивних підстав для непогашення заборгованості у період з серпня 2024 року до липня 2025 року; часткового виконання зобов`язань у листопаді-грудні 2025 року; відсутності належних доказів щодо залишку / негативної динаміки зміни коштів у Відповідача; значного обсягу майна та активів, за рахунок якого Відповідач може здійснити задоволення вимог Позивача до 15.09.2026.

20. Позивач заперечує проти прийнятих до уваги господарським судом першої інстанції доводів Відповідача про наявність у нього об`єктивних, непереборних та виняткових обставин, що ускладнюють вчасне виконання Рішення.

21. Позивач зазначає, що за період з 15.09.2025 до 29.12.2025 на поточний рахунок Відповідача перераховано кошти в загальній сумі 1726540,23 грн. Водночас звіти про фінансові результати сформовані самим Відповідачем, тому викладені в них відомості є сумнівними.

22. Позивач стверджує, що Відповідач приховує від господарського суду свій реальний фінансовий і майновий стан, зокрема, не надає повні, об`єктивні та достовірні відомості, викладені в фінансових звітах та звітах про фінансові результати за 2024- 2025 роки, а також про наявність / відсутність рухомого та нерухомого майна, земельних ділянок тощо.

23. Позивач зауважує на необхідності врахування наслідків затримки виконання Рішення для нього, оскільки він може бути змушений порушити взяті на себе зобов`язання перед іншими контрагентами, перед власними працівниками і державою.

24. Крім того, Позивач зазначає, що положення статей 346- 351, 352, 356 ГПК України не містять повноважень господарського суду щодо надання відстрочки чи розстрочки рішення третейського суду; водночас Відповідач не позбавлений права звернутися щодо розстрочки виконання Рішення до Третейського суду.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

25. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні скарги відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

26. Відзив мотивовано обґрунтованістю висновку господарського суду першої інстанції про доцільність і необхідність відстрочення виконання Рішення, що ґрунтується на матеріалах справи та доказах, наданих учасниками справи, аргументах сторін.

27. Відповідач стверджує, що він є добросовісним контрагентом за Договором, посилаючись на оплату ним заборгованості перед Позивачем у сумі 1976540,23 грн основної заборгованості, тоді як непогашеною залишається заборгованість у частині штрафів, пені, 30% річних та інфляційних.

28. За доводами Відповідача, наявність у нього земельних ділянок не підтверджує спроможність здійснити задоволення вимог Позивача до 15.09.2026, оскільки основним видом діяльності Відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур тощо. У зв`язку з цим для Відповідача необхідним є збереження земельних ділянок як основного активу, тоді як втрата прав на них з метою сплати залишку заборгованості без відстрочення виконання Рішення може призвести до зупинки виробництва, втрати поточного врожаю, доходів від реалізації продукції та, як наслідок, до припинення існування Відповідача.

29. Відповідач наголошує, що зниження його чистого прибутку у 2024 році порівняно з 2021 роком пов`язане з роботою підприємства в умовах повномасштабного вторгнення рф та підтверджується звітами про фінансові результати суб`єкта господарювання, поданими та зареєстрованими в Державній податковій службі та Державній службі статистики.

Позиція Верховного Суду

30. Відповідно до положень частини 2 статті 24, частини 2 статті 25 і частини 2 статті 253 ГПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення у справах щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів, ухвалені апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції.

31. З огляду на встановлені статтею 269 ГПК України межі розгляду справи Верховний Суд як господарський суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість ухвали господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

32. Предметом розгляду в цій справі є Заява про відстрочку виконання рішення третейського суду, на виконання якого видано наказ відповідно до положень статті 352 ГПК України та частини 1 статті 56 Закону України "Про третейські суди".

33. Під час апеляційного перегляду Верховним Судом ухвали господарського суду першої інстанції (Північного апеляційного господарського суду) постало питання щодо наявності правових підстав для відстрочення господарським судом виконання рішення, ухваленого третейським судом.

34. Верховний Суд виходить з того, що питання відстрочення (розстрочення) виконання рішення після видачі наказу на примусове виконання вирішується у межах правового режиму примусового виконання, встановленого Законом України "Про виконавче провадження", а відповідні процесуальні повноваження реалізуються господарським судом, який розглядав відповідне провадження як суд першої інстанції та видав виконавчий документ.

35. Відповідно до статті 55 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

36. У силу статті 57 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконавчий документ, виданий на підставі рішення третейського суду, може бути пред`явлений до примусового виконання в строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

37. Частиною 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

38. Положення наведеної норми кореспондуються з приписами частини 1 статті 331 ГПК України, згідно з якою за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

39. За змістом наведених норм повноваження щодо відстрочення виконання рішення, яке виконується у примусовому порядку, покладено на суд, який розглядав відповідну справу як суд першої інстанції.

40. Відповідно до частини 2 статті 24 ГПК України справи, зокрема, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як господарськими судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

41. Водночас у силу частини 2 статті 21 Закону України "Про третейські суди" повноваження складу третейського суду, яким вирішувався спір, припиняються після прийняття ним рішення по конкретній справі. Поновлення повноважень складу третейського суду передбачено частиною 3 цієї статті лише у випадках, визначених статтями 47- 49 цього Закону.

42. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що питання щодо відстрочення виконання рішення третейського суду, щодо якого видано наказ на примусове виконання, має вирішувати апеляційний господарський суд, який вирішив питання щодо видання такого наказу як суд першої інстанції. Подібного за змістом висновку Верховний Суд дійшов також у постанові від 28.01.2025 у справі №870/34/23.

43. Довід скаржника про те, що розділ VII ГПК України (статті 346- 356) не передбачає відстрочки чи розстрочки виконання рішення третейського суду, Верховний Суд відхиляє, оскільки він ґрунтується на відокремленні норм, які регулюють видачу наказу, від норм, що регулюють стадію примусового виконання. Повноваження суду на відстрочення (розстрочення) виконання визначаються стадією примусового виконання та процесуальним статусом компетентного суду, який видав наказ; у цій частині застосовуються приписи статті 331 ГПК України у системному зв`язку зі статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження".

44. Видача наказу на примусове виконання рішення третейського суду означає, що питання відстрочення виконання вирішується компетентним господарським судом як судом першої інстанції у відповідному провадженні, а не третейським судом, повноваження складу якого щодо розгляду конкретної справи припинилися.

45. Отже, Верховний Суд визнає безпідставними доводи Позивача про відсутність у господарського суду повноважень щодо відстрочки виконання Рішення та необхідності звернення для вирішення цього питання до Третейського суду.

46. Посилання скаржника на можливість звернення із відповідним клопотанням до третейського суду Верховний Суд оцінює як юридично неспроможне у цій процесуальній конфігурації, оскільки закон передбачає поновлення повноважень складу третейського суду лише у випадках, що не охоплюють встановлення строків та порядку примусового виконання після видачі наказу компетентним судом.

47. Верховний Суд також відхиляє аргументи Позивача щодо необґрунтованого відстрочення виконання Рішення господарським судом першої інстанції з огляду на таке.

48. За змістом частини 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", а також частини 3 статті 331 ГПК України підставою для відстрочки виконання судового рішення можуть бути обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

49. Закон України "Про виконавче провадження" та ГПК України не встановлюють вичерпного переліку таких обставин, залишаючи їх оцінку суду з урахуванням конкретних даних справи та наявних доказів.

50. Частинами 4, 5 статті 331 ГПК України передбачено, що, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору, а також інші надзвичайні події; розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

51. Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 зазначив, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Також Конституційний Суд України зауважив, що за судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

52. Верховний Суд неодноразово (зокрема в постановах від 20.09.2018 у справі №905/2953/17, від 13.11.2024 у справі №926/4693/23) зауважував, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява №6962/02). Водночас за практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ("Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява N 60858/00).

53. Отже, питання про відстрочення виконання рішення господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів обох сторін, оцінюючи доводи й заперечення сторін та визначаючи розумний строк відстрочки.

54. Розгляд заяви про відстрочення передбачає оцінку впливу відстрочки на права та інтереси стягувача, а також перевірку обставин, які обґрунтовують потребу боржника у відстроченні, з урахуванням характеру зобов`язання та фактичних можливостей виконання.

55. Оцінка заяви про відстрочення має ґрунтуватися на встановленні обставин, які об`єктивно ускладнюють виконання рішення у відповідний період, та на перевірці пропорційності строку відстрочки з огляду на необхідність збереження сутності права стягувача на виконання рішення у розумний строк.

56. У цій справі господарський суд першої інстанції, задовольняючи Заяву, виходив з того, що матеріальний інтерес Позивача полягає у виконанні Рішення повністю та протягом розумного строку, тоді як матеріальний інтерес Відповідача полягає у виконанні Рішення у спосіб, що дозволяє продовжити господарську діяльність.

57. Верховний Суд враховує, що тягар доведення відповідних обставин покладається на заявника; разом з тим заперечення проти відстрочки повинні містити конкретні дані й докази, які спростовують заявлену винятковість або підтверджують реальну можливість негайного виконання без ризику непропорційної шкоди для сторін.

58. Господарський суд першої інстанції врахував вплив обставин воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації як загальновідомий чинник, що об`єктивно ускладнює фінансову стійкість суб`єктів господарювання та потребує часу для відновлення належної платоспроможності.

59. Дослідивши обставини справи, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що виконання Рішення може призвести до неплатоспроможності Відповідача та, як наслідок, його банкрутства; натомість надання відстрочки виконання Рішення створює передумови для реального отримання Позивачем грошових коштів.

60. З огляду на наведені обставини господарський суд першої інстанції вказав, що відстрочення виконання Рішення може бути ефективним засобом недопущення паралізації діяльності Відповідача та запобігання банкрутству, яке, у свою чергу, здатне ускладнити реальне виконання на користь Позивача.

61. Верховний Суд вважає обґрунтованим наведений висновок, оскільки відстрочка виконання Рішення до 15.09.2026 надає Відповідачу, який є сільськогосподарським виробником, можливість акумулювати кошти для погашення боргу, зокрема за рахунок реалізації зібраного врожаю, без непоправної шкоди для його фінансового стану, і водночас забезпечує для Позивача отримання присуджених сум у розумні строки.

62. Верховний Суд бере до уваги характер діяльності Відповідача та сезонність формування доходів як фактичний чинник, що має значення для оцінки реальності виконання рішення та пропорційності строку відстрочки.

63. Разом з тим негайне виконання Рішення із застосуванням заходів примусового виконання (звернення стягнення на кошти та майно) може вплинути на виробничий цикл на орендованих Відповідачем земельних ділянках сільськогосподарського призначення, що здатне створити ризик припинення діяльності Відповідача. За таких умов банкрутство Відповідача не гарантуватиме отримання Позивачем коштів раніше за 15.09.2026.

64. З огляду на викладене відстрочка виконання Рішення у межах, передбачених частиною 5 статті 331 ГПК України, сприяє зменшенню ризику негативних наслідків для обох сторін: для Відповідача - ризику припинення діяльності та неплатоспроможності; для Позивача - ризику неотримання присуджених сум у повному обсязі внаслідок банкрутства Відповідача.

65. Доводи скаржника про критичні негативні наслідки відстрочки Верховний Суд оцінює з урахуванням предмета стягнення та фактичної динаміки виконання. Інструмент відстрочки спрямований на забезпечення реального виконання в повному обсязі, а не на формальне досягнення найкоротшого строку стягнення.

66. Відстрочка у межах закону у цій справі має на меті забезпечення практичної здійсненності виконання; прискорення стягнення за умов, що можуть спричинити припинення діяльності боржника, здатне зменшити ймовірність фактичного отримання коштів стягувачем.

67. Верховний Суд відхиляє доводи Позивача про наявність у Відповідача значного обсягу майна та активів, за рахунок яких він може задовольнити вимоги Позивача до 15.09.2026, оскільки ці доводи не підтверджені конкретними доказами наявності ліквідних активів, їх вільності від обтяжень та реальної можливості звернення стягнення без руйнування виробничої діяльності, а також не підтверджують обставин приховування активів чи подання викривленої звітності.

68. За змістом наданих Відповідачем копій постанов державного виконавця у межах виконавчого провадження №79899333 накладено арешт на рахунки Відповідача та на інше речове право - право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення у кількості 450 штук. Відомостей про інші активи, придатні для негайного звернення стягнення поза виробничою діяльністю, матеріали справи не містять.

69. Верховний Суд бере до уваги аргументи Позивача щодо надходження на рахунок Відповідача у період з 15.09.2025 до 29.12.2025 коштів у загальній сумі 1726540,23 грн, однак враховує, що у зазначений період Відповідач сплатив на користь Позивача в рахунок оплати товару за Договором кошти в цій же сумі.

70. Факт надходження коштів на рахунок боржника у певний період не є самодостатнім критерієм здатності негайно виконати рішення у всій частині; істотне значення мають співвідношення надходжень із поточними зобов`язаннями, виробничим циклом, арештами у виконавчому провадженні та фактичним спрямуванням коштів на виконання присудженого.

71. З наведених обставин убачається, що на момент подання Заяви Відповідач у повному обсязі погасив основну заборгованість за Договором, сплативши вартість одержаного товару; несплаченими залишилися суми пені, інфляційних, річних, штрафів. Наведене спростовує доводи Позивача про необхідність порушення ним власних зобов`язань унаслідок несплати Відповідачем решти присуджених сум до 15.09.2026, оскільки при плануванні виконання своїх фінансових зобов`язань Позивач, з урахуванням меж розумної обачності, не мав підстав розраховувати на їх погашення саме за рахунок отримання штрафних санкцій і нарахувань до вирішення спору Третейським судом та у період судового перегляду Рішення.

72. Верховний Суд враховує, що за вказаних умов оцінка балансу інтересів не може здійснюватися як така, що ставить під сумнів сутність права Позивача на виконання: мова йде про впорядкування строку виконання залишку зобов`язання у межах, визначених законом, за наявності ризику непропорційної шкоди від негайного стягнення.

73. Отже, Позивач під час апеляційного перегляду справи не спростував висновків господарського суду першої інстанції про наявність підстав для відстрочення виконання Рішення з урахуванням конкретних обставин цієї справи.

74. З огляду на наведене у межах доводів апеляційної скарги Верховний Суд не встановив обставин, які б свідчили про вихід господарського суду першої інстанції за межі наданої йому дискреції або про ухвалення рішення без належної оцінки доводів і заперечень сторін. Надана відстрочка встановлена у межах граничного строку, передбаченого частиною 5 статті 331 ГПК України, та спрямована на досягнення практичного результату - реального виконання рішення у повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

75. Звертаючись з апеляційною скаргою, Позивач не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права господарським судом першої інстанції як необхідної передумови для скасування судового рішення.

76. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026, постановленої як господарським судом першої інстанції.

Розподіл судових витрат

77. Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку судові витрати покладаються на скаржника, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 25, 253, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Адлєр" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі №873/116/25 (873/122/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков