ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа №910/12002/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники учасників справи:

від прокуратури: Пантюхов О.В.

від позивача-1: Салівон Д.О.

від позивача-2: не з`явився

від відповідача: Брухно В.С., Палькевич Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 (повний текст складено 25.04.2025)

у справі №910/12002/24 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі:

1) Міністерства оборони України

2) Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія"

про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 3 967 334,12 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Деснянська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону (далі - прокуратура) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міноборони) та Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі - Остерська КЕЧ) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" (далі - ТОВ "Торгова електрична компанія") про визнання недійсними додаткових угод: №2 від 30.03.2021, №3 від 30.04.2021, №4 від 03.09.2021, №5 від 03.09.2021, №6 від 06.09.2021, №7 від 24.09.2021, №8 від 30.09.2021, №9 від 28.10.2021, №10 від 10.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №20, укладених між Остерська КЕЧ та ТОВ "Торгова електрична компанія", а також стягнення з останнього на користь Остерської КЕЧ грошових коштів в сумі 3 967 334,12 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилався на те, що наведені додаткові угоди укладено з порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що є підставою для визнання їх недійсними на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Крім того, з відповідача підлягають стягненню 3 967 334,12 грн, на підставі статті 1212 ЦК України, що становить різницю між сумою, що фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 позов задоволено.

Визнано недійсними додаткові угоди: від 30.03.2021 №2, від 30.04.2021 №3, від 03.09.2021 №4, від 03.09.2021 №5, від 06.09.2021 №6, від 24.09.2021 №7, від 30.09.2021 №8, від 28.10.2021 №9, від 10.11.2021 №10 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №20, укладені між Остерською КЕЧ та ТОВ "Торгова електрична компанія".

Стягнуто з ТОВ "Торгова електрична компанія" на користь Остерської КЕЧ 3 967 334,12 грн безпідставно одержаних коштів.

Стягнуто з ТОВ "Торгова електрична компанія" на користь прокуратури 86 762,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст додаткових угод від 30.03.2021 №2, від 30.04.2021 №3, від 03.09.2021 №4, від 03.09.2021 №5, від 06.09.2021 №6, від 24.09.2021 №7, від 30.09.2021 №8, від 28.10.2021 №9, від 10.11.2021 №10 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №20 суперечить вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що зумовлює підстави для визнання додаткових угод недійсними на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України. При цьому, враховуючи, що оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, правовідносини між сторонами у справі щодо ціни за одиницю товару мали регулюватись договором, то внаслідок виконання позивачем своїх зобов`язань фінансового характеру за додатковими угодами відповідачем безпідставно отримало грошові кошти у розмірі 3 967 334,12 грн, а тому, відповідно до вимог статей 216, 1212 ЦК України, з відповідача на користь позивача піддягає стягненню 3 967 334,12 грн безпідставно одержаних коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Торгова електрична компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву прокуратури в інтересах держави, в особі Остерської КЕЧ залишити без розгляду, на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та відмовити у задоволенні позовної заяви прокуратури в інтересах держави в особі Міноборони.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги ТОВ "Торгова електрична компанія" посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, є незаконним та необґрунтованим.

Так, на переконання скаржника, Остерська КЕЧ не є органом військового управління та/або іншим суб`єктом владних повноважень, в тому числі в правовідносинах в яких виник спір, тому підстави для представництва прокуратурою інтересів держави в суді, в особі Остерської КЕЧ, відсутні. Крім того, висновок суду першої інстанції про доведення прокуратурою факту бездіяльності Міноборони не відповідає дійсним обставинам справи.

Також, апелянт зазначає, що задовольняючи позов і стягуючи кошти на користь Остерської КЕЧ місцевий господарський суд не врахував аргументи відповідача щодо обрання прокуратурою неефективного способу захисту інтересів держави шляхом стягнення грошових коштів на користь позивача-2.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на подання даної апеляційної скарги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 апеляційну скаргу ТОВ "Торгова електрична компанія" у справі №910/12002/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

06.06.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 поновлено ТОВ "Торгова електрична компанія" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 09.07.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12002/24. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

26.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12002/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 зупинено провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 до закінчення касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 поновлено апеляційне провадження у справі №910/12002/24 та призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 на 04.03.2026.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

02.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив прокуратури на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу ТОВ "Торгова електрична компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 - без змін.

Так, у відзиві прокуратура зазначає, що Остерська КЕЧ є належним позивачем у вищезазначених правовідносинах, право якого на ефективний захист його порушених, невизнаних або оспорюваних права та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, закріплене у статтях 2, 4 ГПК України.

01.07.2025, через систему "Електронний суд", Міноборони подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє суд просить суд апеляційну скаргу ТОВ "Торгова електрична компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 - без змін.

На переконання Міноборони, заявлені позовні вимоги прокуратури є обґрунтованими, а обраний спосіб захисту, у вигляді визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 3 967 334,12 грн, ефективним і призведе до поновлення позивачів у їх правах.

04.07.2025, через систему "Електронний суд", Остерською КЕЧ подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить суд апеляційну скаргу ТОВ "Торгова електрична компанія" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 - без змін.

Так, Остерська КЕЧ зазначає, що заявлені позовні вимоги прокуратури є обґрунтованими, а обраний спосіб захисту у вигляді визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 3 967 334,12 грн є ефективним і призведе до поновлення позивачів у їх правах.

Узагальнені доводи, заперечення та пояснення учасників справи

03.03.2026, через систему "Електронний суд", позивачем подані додаткові письмові пояснення по суті спору.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 04.03.2026 з`явилися прокурор та представники позивача-1 і відповідача.

Позивач-2 свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з частинами 3, 8 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Таким чином, позивач-2 повідомлений судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом, при цьому явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/12002/24 розглядається за його відсутності.

Представники відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав та просили їх задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Прокурор та представник позивача-1 у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Остерською КЕЧ проведено відкриті торги щодо закупівлі електричної енергії.

Оголошення №UA-2020-11-19-003154-b про проведення відкритих торгів опубліковано на офіційному вебпорталі "Prozorro".

За результатами проведених відкритих торгів 22.02.2021 між Остерською КЕЧ (споживач) та ТОВ "Торгова електрична компанія" (постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №20, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію (код ДК 021:2015: 09310000-5 Електрична енергія) споживачу, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Договором передбачено, що відповідач зобов`язався поставити Остерській КЕЧ у 2021 році 9500000 кВт/год за ціною 1,672716 грн (з ПДВ) за 1 кВт/год.

Розділом 14 договору встановлено загальну вартість електричної енергії у розмірі 17 953 818,40 грн, у т.ч. ПДВ - 2 564 831,20 грн.

У подальшому між Остерською КЕЧ та ТОВ "Торгова електрична компанія" укладено 9 додаткових угод до договору, а саме:

- додаткову угода від 30.03.2021 №2 до договору, якою внесені зміни до пункт 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 1,9499 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 16,57% від комерційної пропозиції);

- додаткову угода від 30.04.2021 №3 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,038 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 21,83% від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 03.09.2021 №4 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у в числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,2065 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 31,9% від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 03.09.2021 №5 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,3916 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 42,97% від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 06.09.2021 №6 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,4462 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 46,24% від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 24.09.2021 №7 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,5851 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 54,54% від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 30.09.2021 №8 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 2,7636 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 65,21 % від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 28.10.2021 №9 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 3,00468 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 79,62% від комерційної пропозиції);

- додаткову угоду від 10.11.2021 №10 до договору, якою внесені зміни до пункту 1 додатку 2 до договору, та зазначено, що ціна (тариф) електричної енергії у тому числі диференційовані ціни (тарифи) - 3,1325 грн з ПДВ за 1 кВт/год (збільшилась на 87,27%);

Як вбачається з матеріалів справи передавання товару здійснювалося за актами купівлі-продажу електричної енергії.

Зокрема, відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 16.03.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 1020 МВт/год на загальну суму 1 840 810,32 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 1,80471 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 16.03.2021 №175 та від 16.03.2021 №176 проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 14.04.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 735,510 МВт/год на загальну суму 1 434 173,89 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 1,9499 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 14.04.2021 №274, від 14.04.2021 №275 та від 23.04.2021 №320 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 24.05.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 8,078 МВт/год на загальну суму 15 751,29 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 1,9499 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 26.05.2021 №439, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 17.05.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 500 МВт/год на загальну суму 1 018 998,00 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 17.05.2021 №402 та від 17.05.2021 №403 проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 24.06.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 8,449 МВт/год на загальну суму 17 219,06 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 24.06.2021 №574 та від 24.06.2021 №576, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 10.06.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 433 МВт/год на загальну суму 882 452,27 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 10.06.2021 №520, проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 14.07.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 51,615 МВт/год на загальну суму 105 191,16 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 14.07.2021 №636 та від 04.08.2021 №696, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 14.07.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 460 МВт/год на загальну суму 937 478,16 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 04.08.2021 №695, проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 12.08.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 5,970 МВт/год на загальну суму 12 166,84 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,038 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 13.08.2021 №726, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 12.08.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 450 МВт/год на загальну суму 1 076 220,00 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,3916 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 01.09.2021 №780, від 07.09.2021 №796, від 13.08.2021 №731 та від 16.08.2021 №732, проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 10.09.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 38,920 МВт/год на загальну суму 105 755,40 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,71725 грн з ПДВ, з урахуванням підвищення ціни, згідно з 3-ма додатковими угодами в рахунок доплати за вже спожиту електричну енергію) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 13.09.2021 №824 та від 13.09.2021 №823, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 10.09.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 600 МВт/год на загальну суму 1 467 720,00 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,4462 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 02.11.2021 №1007 та від 28.10.2021 №987, проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 19.10.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 21,066 МВт/год на загальну суму 131 504,74 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 6,2425 грн з ПДВ, з урахуванням підвищення ціни, згідно з додатковими угодами в рахунок доплати за вже спожиту електричну енергію) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 02.11.2021 №1008, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 20.10.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 800 МВт/год на загальну суму 2 210 880,00 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 2,7636 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжних доручень від 02.11.2021 №1009 та від 05.11.2021 №1020, проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 12.11.2021 №/2 постачальником передано електричну енергію в кількості 108,204 МВт/год на загальну суму 439 569,19 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 4,062 грн з ПДВ, з урахуванням підвищення ціни, згідно з додатковими угодами в рахунок доплати за вже спожиту електричну енергію) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 12.11.2021 №1054, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 23.11.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 1000 МВт/год на загальну суму 3 132 500,00 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 3,1325 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 23.11.2021 №1086, проведено оплату в повному обсязі.

Відповідно до акта купівлі-продажу електричної енергії від 14.12.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 10,54128 МВт/год на загальну суму 33 020,60 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 3,1325 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно до платіжного доручення від 15.12.2021 №1187, проведено оплату в повному обсязі.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії від 20.12.2021 №/1 постачальником передано електричну енергію в кількості 292,064 МВт/год на загальну суму 914 891,65 грн з ПДВ (вартість 1 кВт.год - 3,1325 грн з ПДВ) за які споживачем, відповідно де платіжних доручень від 21.12.2021 №1214 та №1215, проведено оплату в повному обсязі.

Одержана електрична енергія оплачена Остерською КЕЧ у розмірі 15 776 302,57 грн, що підтверджується вищевказаними платіжними дорученнями.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор стверджує, що Остерською КЕЧ за електричну енергію переплачено бюджетних коштів на суму 3 967 334,12 грн по відношенню до спірного договору, а тому ним заявлені вимоги про визнання недійсними спірних додаткових угод, оскільки останні укладені всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", а також просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 3 967 334,12 грн, на підставі статті 1212 ЦК України, що становить різницю між сумою бюджетних коштів, які фактично перераховано відповідачу та сумою, що підлягала сплаті за електроенергію за ціною договору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення прокурора та представників позивача-1 і відповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Отже, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За приписами частин 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган, протягом розумного строку після отримання повідомлення, самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Так, прокурором подано позов в особі Міноборони та Остерської КЕЧ.

Безпосереднє 'керівництво Збройними Силами України здійснює Міноборони, яке відповідно до статті 10 Закону України "Про оборону України" є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні сили України організаційно складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, установ та організацій.

Міноборони, згідно з вимогами статті 10 Закону України "Про Збройні Сили України", забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та, майна в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання/ робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України.

Фінансування Збройних Сил України, як встановлено статтею 15 Закону України "Про Збройні Сили України", здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а отже за рахунок держави.

Остерська КЕЧ діє на підставі Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міноборони від 03.07.2013 №448 (далі - Положення), є бюджетною установою державної форми власності, структурним підрозділом Збройних Сил України, фінансується за рахунок видатків Державного бюджету, згідно зі статтею 15 Закону України "Про Збройні Сили України" та здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення Збройних Сил України.

Пунктами 1.1, 1.3 Положення визначено, що організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення є: забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками; утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин; забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями; участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями; забезпечення військових частин квартирним майном; здійснення функцій замовника з будівництва, реконструкції, капітального ремонту фондів військового містечка, а також виконання технічного нагляду за ходом проведення у військових частинах робіт з будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів; здійснення організації квартирно-експлуатаційного забезпечення в особливий період; організація навчання і підвищення кваліфікації військовослужбовців та працівників квартирно-експлуатаційних органів; планування витрат та організація фінансування заходів квартирно-експлуатаційного забезпечення.

Отже, Остерська КЕЧ є органом військового управління, а збитки, які їй спричиняються, - це безпосередня шкода економічним інтересам держави.

Згідно з пунктом 1 розділу III Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міноборони та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.12.2016 №744, для організації вирішення в судовому порядку спірних правовідносин, забезпечення належного представництва інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, недопущення заподіяння збитків та майнових втрат державі відповідними юридичними службами за участю фінансової (фінансово-економічної) служби та відповідальних підрозділів проводиться позовна робота.

Таким чином, саме Міноборони, як орган, що уповноважений державою на здійснення контролю за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів у військових частинах Збройних Сил України, а також Остерська КЕЧ, як сторона оспорюваного правочину, є органами влади, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Прокуратурою, у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", 09.09.2024 скеровано до Міноборони та 11.09.2024 до Остерської КЕЧ повідомлення №1876вих-24 та №1885вих-24 про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів до захисту інтересів держави, шляхом визнання недійсними вказаних у позові додаткових угод до договору закупівлі та необхідності стягнення зайво сплачених (безпідставно отриманих відповідачем) коштів за цим правочином. Прокурором надано розумний строк для вжиття таких заходів та інформування його про результати розгляду повідомлення.

Згідно з відповіддю Міноборони, з метою ефективного захисту інтересів оборонного відомства, Центральним управлінням інженерно-інфраструктурного забезпечення доручено Остерській КЕЧ організувати належну взаємодію з органом прокуратури по суті порушеного питання встановленим порядком забезпечити надання до органу прокуратури необхідної інформації та документів, а також забезпечити належне представництво інтересів Остерської КЕЧ у відповідному судовому провадженні. Проте жодних заходів до відновлення інтересів держави та громади не вжило, пославшись на Положення про територіальний юридичний підрозділ (управління, відділ), затверджене наказом Міноборони від 16.05.2016 №259, відповідно до якого представництво інтересів Міноборони в судах покладається на відповідні територіальні юридичні підрозділи Міноборони.

Остерська КЕЧ інформувала листом від 16.09.2024 №4216-24, що не заперечує проти подачі позову спеціалізованою прокуратурою. Проте, також жодних заходів до відновлення інтересів держави не вжила аргументуючи це недостатністю коштів для сплати судового збору.

Прокурором розцінена така поведінка позивачів як нездійснення уповноваженим органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, захисту інтересів держави. А тому, така усвідомлена пасивна поведінка є достатніми підставами для звернення прокурора до суду для захисту інтересів держави.

Як визначено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган, протягом розумного строку після отримання повідомлення, самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведення прокурором факту бездіяльності позивачів, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави. Відтак, доводи відповідача про залишення позову без розгляду, судом першої інстанції правомірно відхилено.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами спору договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів, на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою зазначеного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом пунктів 6, 11 та 22 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі":

- договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;

- замовники - це суб`єкти, визначені згідно зі статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;

- предмет закупівлі - це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку;

Згідно з частинами 1-3 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані в будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, Закон України "Про публічні закупівлі" встановлює імперативну норму, за якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №927/4058/21, від 22.06.2022 у справі №917/1062/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, ухвалених у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що укладені під час дії нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка вступила в законну силу 20.12.2020 та застосовується до спірних правовідносин.

У пункті 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 суд також дійшов наступного правового висновку: "У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто, під час дії договору про закупівлю, сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.".

Спірний договір про постачання електричної енергії споживачу укладений між Остерською КЕЧ та ТОВ "Торгова електрична компанія" за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", і на момент підписання договору сторонами погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором, відповідно до вимог частини 3 статті 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Таким чином, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що необхідність внесення зазначених змін до ціни договору не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога в тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше необґрунтоване підвищення шляхом укладення відповідних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, підприємець гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Продавець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. В силу особливостей ціна на природний газ є динамічною, про що не міг не знати та не враховувати відповідач, проводячи свою діяльність на ринку та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Остерська КЕЧ мала право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача про збільшення ціни, підписало спірні додаткові угоди, як наслідок, ціна одиниці товару значно збільшилась.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України "Про публічні закупівлі" підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яка отримана під час підписання договору.

Більш того, як зазначалось вище, Законом України "Про публічні закупівлі" прямо передбачена імперативна вимога для зміни істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару), а саме: ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%, тобто обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в первинному договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Шляхом укладення спірних додаткових угод відбулося збільшення ціни товару більше, ніж дозволено Законом - більше 10%.

За приписами частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що зміст додаткових угод: від 30.03.2021 №2, від 30.04.2021 №3, від 03.09.2021 №4, від 03.09.2021 №5, від 06.09.2021 №6, від 24.09.2021 №7, від 30.09.2021 №8, від 28.10.2021 №9, від 10.11.2021 №10 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №20 суперечить вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", що зумовлює підстави для визнання додаткових угод недійсними, на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України встановлено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України у випадку, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 82 постанови від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 зазначила, що грошові кошти (різниця між ціною за одиницю товару передбачена договором і додатковою угодою) є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

За приписами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Як вбачається з матеріалів справи, надмірно сплачені позивачем кошти складають 3 967 334,12 грн.

Таким чином, на переконання судової колегії, відповідач безпідставно отримав грошові кошти у розмірі 3 967 334,12 грн, у зв`язку з чим, відповідно до вимог статей 216, 1212 ЦК України, з відповідача на користь позивача піддягають стягненню 3 967 334,12 грн безпідставно одержаних коштів

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги прокуратури обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При цьому, при ухваленні даної постанови, апеляційним господарським судом враховані правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №920/19/24.

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Торгова електрична компанія" задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на ТОВ "Торгова електрична компанія".

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.04.2025 у справі №910/12002/24.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова електрична компанія".

5. Матеріали справи №910/12002/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 10.03.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран