ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2026 р. Справа№ 917/70/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Сибіги О.М.

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 10.02.2026,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 14.11.2024 (повний текст складено 10.02.2025)

у справі №917/70/24 (суддя В.М. Грачов)

за позовом Заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд»

2) Комунального некомерційного підприємства «Лікарня

інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні»

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 93 389,13 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» та Комунального некомерційного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 93 389,13 грн (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що додаткові угоди №1 від 01.09.2021, №2 від 29.10.2021, №4 від 26.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 укладені сторонами з порушенням вимог чинного законодавства у сфері публічних закупівель щодо збільшення ціни товару 1 кВт/год електричної енергії з 2,43 грн за первісним договором до 3,50826 грн, тобто на 44,4 %, що є підставою визнання їх недійсними у відповідності до статтей 203, 215 Цивільного кодексу України. Укладення спірних додаткових угод спричинило надлишкову сплату державних коштів у розмірі 93 389, 13 грн відповідачу за товар, який не був ним поставлений, тому на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України ці кошти мають бути повернені позивачу-1.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.11.2024 у справі №917/70/24 позов задоволено повністю.

Визнано недійсними додаткові угоди: №1 від 01.09.2021, №2 від 29.10.2021, №4 від 26.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» та Комунальним некомерційним підприємством «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» на користь місцевого бюджету Горішніх Плавнів 93 389, 13 грн.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 6 056 грн.

Присуджено до стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 6 056 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення суду скасувати в частині задоволення про визнання недійсною додаткову угоду №1 від 01.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕТГ-21/Е від 23.02.2021 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» на користь місцевого бюджету Горішніх Плавнів кошти в розмірі 61 235, 66 грн та прийняти у цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 01.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕТГ-21/Е від 23.02.2021 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» на користь місцевого бюджету Горішніх Плавнів кошти в розмірі 61 235, 66 грн відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує, що постачальником було дотримано порядок зміни ціни, передбачений умовами договору та додатку до нього, а зміна ціни не призвела до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а тому відсутні підстави для визнання недійсною додаткової угоди №1 від 01.09.2021.

Також скаржник зазначає, що як документальне підтвердження для укладення спірних додаткових угод використовував експертні висновки торгово-промислової палати, якими підтверджено коливання середньозваженої ціни електричної енергії за досліджуваний період.

Крім того, скаржник звертає увагу, що відповідно до пункту 6 додаткової угоди №5 до договору №104-ЕТГ-21/Е сторони визначили, що з моменту набрання чинності цією угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору №104-ЕТГ-21/Е про постачання електричної енергії споживачу від 23.02.2021 припиняються повним виконанням і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договору, відповідно, станом на момент подання позовної заяви прокуратурою договір №104-ЕТГ-21/Е припинив свою дію, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти апеляційної скарги, прокуратурою та Північно-Східним офісом Держаудитслужби в особі Управління Північного-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області подано відзиви, у яких просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи на законності та обґрунтованості останнього.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання 10.02.2026 з`явились прокурор, представники Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північного-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд».

Представники Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комунального некомерційного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні» не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (ухвала суду від 13.01.2026) до їх електронних кабінетів.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на викладене, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Комунального некомерційного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні».

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2021 Комунальне некомерційне підприємство «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області повідомленням про намір укласти договір про закупівлю оприлюднив оголошення №UA-2021-01-18-002204-b про проведення відкритих торгів щодо закупівлі за предметом «ДК 021:2015: код 09310000-5 «Електрична енергія» обсягом 500000 кВт/год зі строком постачання до 31.12.2021 за місцем поставки 39800, Полтавська обл., м. Горішні Плавні, вул. Миру, 10 з очікуваною вартістю 1 215 000 грн.

До участі в аукціоні подали свої пропозиції: Товариство з обмеженою відповідальністю «Електро Прайм» з остаточною ціновою пропозицією 1 230 000 грн. та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» з остаточною ціновою пропозицією 1 215 000 грн.

За результатом проведення відкритих торгів в системі «Prozorro» 23.02.2021 між Комунальним некомерційним підприємством «Лікарня інтенсивного лікування I рівня м. Горішні Плавні» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» (постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е шляхом підписання відповідачем-2 заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Умовами договору сторони передбачили таке.

Цей договір про постачання електричної енергії є господарським договором, за яким передбачається постачання замовленого обсягу споживання електричної енергії споживачу постачальником за вільними цінами (п. 1.1.)

Умови цього договору розроблені відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про публічні закупівлі», «Про запобігання корупції», «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.3.).

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1.).

Найменування товару код ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія); Кількість товару - 500000 кВт/год. (500МВт/год) (п. 2.3.).

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору (п. 3.1.).

Постачальник зобов`язується поставити споживачу електричну енергію в строк до 31.12.2021 (п. 3.4.).

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Ціна 1 кВт/год електричної енергії станом на дату укладення цього договору, з урахуванням тарифу на послуги з передачі становить 2,43 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії 2,025 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії 0,405 грн. Сума оплати за послуги з передачі електричної енергії включається в рахунок на електричну енергію (п. 5.1.).

Загальна вартість всього обсягу поставки електричної енергії складає 1 215 000 грн, з урахуванням ПДВ 202 500 грн, у тому числі (п. 5.2.).

Спосіб визначення ціни електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника (додаток 2 до договору) (п. 5.3.).

Ціна (сума) цього договору розрахована згідно очікуваної вартості предмета закупівлі, відповідає остаточній тендерній пропозиції учасника. При цьому, фінансування закупівлі здійснюється в межах реально затверджених видатків замовника на дану потребу. На дату укладення договору платіжні (бюджетні) зобов`язання виникають щодо оплати частини закупівлі в межах доведеної суми (у межах кошторисних призначень), які складають 911 215 грн з ПДВ. Оплата залишку предмета закупівлі відбувається виключно за наявності коштів згідно з постійним кошторисом (планом використання бюджетних коштів) при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) з урахуванням листа інформаційного характеру Мінекономрозвитку України «Щодо планування закупівель» від 14.09.2016 №3302-06/29640-06. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватись відповідно до кошторисних призначень та може регламентуватися шляхом укладення додаткової угоди, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми договору (п. 5.4.).

Умови цього договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (п.5.5.).

Зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача (п. 5.5.1.).

Збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (п. 5.5.2.).

Зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики

індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін тарифів) і нормативів, що застосовують у договорі про закупівлю. Зміна ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається у разі зміни у бік збільшення перемінних тарифів на підставі відповідних постанов НКРЕКП, які встановлюють тариф на послуги з передачі електричної енергії. Тариф на послугу з розподілу електричної енергії та інші тарифи, з дня введення їх в дію (п. 5.5.7.).

Оплата електричної енергії здійснюється споживачем виключно в грошовій формі. Розрахунок за фактично передану електричну енергію здійснюється до 20-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки електричної енергії, на підставі рахунків та актів приймання-передачі електричної енергії (п. 5.10.).

Договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині постачання електричної енергії з дати, зазначеної в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору до 31.12.2021 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором (п. 13.1.).

Невід`ємною частиною до цього договору є: заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток №1 до договору) та комерційна пропозиція (додаток №2 до договору) (п. 15.).

Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.

До договору сторони уклади:

Додаток №1 заяву-приєднання, в якій вказано, зокрема, персоніфіковані дані споживача - відповідача-2; адреси ЕІС-код точок доступу на вказаними 6 адресами; найменування оператора, з яким укладено договір розподілу електричної енергії АТ «Полтаваобленерго»; замовлені обсяги місячного споживання електричної енергії: січень-; лютий 48000 кВт/год; березень 48000 кВт/год; квітень 45000 кВт/год; травень 45000 кВт/год; червень 40000 кВт/год; липень 40000 кВт/год; серпень 40000 кВт/год; вересень 45000 кВт/год; жовтень 46000 кВт/год; листопад 50000 кВт/год; грудень 53000 кВт/год; початок постачання електричної енергії з 24.02.2021.

Додаток №2 комерційна пропозиція (на умовах тендерної закупівлі UA-2021-01-18-002204-b), п.1 якої визначено, що ціна та умови постачання електричної енергії для споживача визначається на умовах тендерної документації та за результатами проведення процедури закупівлі №UA-2021-01-18-002204-b згідно із Законом України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII (зі змінами). Оплата за спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді здійснюється за ціною (тарифом), визначеною договором за результатами публічної закупівлі за 1 кВт/год (1МВт/год). Ціна 1 кВт/год електричної енергії, станом на дату укладення цього договору, з урахуванням тарифу на послуги з передачі становить 2,43 грн. з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії 2,025 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії 0,405 грн. Фактична ціна (тариф) купованої споживачем електричної енергії у розрахунковому періоді, яка зазначається в акті купівлі-продажу електричної енергії розраховується а вказаною формулою.

В подальшому до вказаного договору укладено п`ять додаткових угод.

01.09.2021 укладено додаткову угоду №1 до договору №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, згідно з п. 1. якої у зв`язку з різкою зміною біржових котирувань ціни електричної енергії за даними ДП «Оператор ринку», сторони дійшли згоди щодо зміни ціни за одиницю товару з 01.09.2021 у бік збільшення на 25,57% від попередньої ціни до здорожчання такого товару, без збільшення загальної вартості договору, за рахунок зменшення обсягів закупівлі (кВт/год) у зв`язку з чим внести відповідні зміни до договору, а саме:

п.п. 5.5.7., п. 5.5, п.п. 7 п. 13 додатку №2 до договору доповнити новим абзацом наступного змісту: «Зміна істотних умов договору на підставі п. 7 ч. 5. ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», можлива також у зв`язку із зміною біржових котирувань. У цьому випадку зміна ціни електричної енергії відбувається шляхом множення діючої ціни електричної енергії (без врахування тарифів на послуги із розподілу та передачі електричної енергії) на відсоток, що не перевищує відсоток зміни біржових показників: цінових індексів BASE на РДН в ОЕС України за даними ДП «Оператор ринку». При цьому сторони вважають, що належним обґрунтуванням і документальним підтвердженням або доказом зміни біржових котирувань є факт зміни цінових індексів BASE на РДН в ОЕС України за даними ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua/), що підтверджується ціновою довідкою/експертним висновком та ін. Торгово-промислової палати»;

п. 2.3., п. 5.1. виклали в новій редакції:

«п. 2.3. - найменування товару код ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія); Кількість товару - 467867,6187 кВт/год. (467,8676187 МВт/год)»;

«п. 5.1. споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Ціна 1 кВт/год електричної енергії, з урахуванням тарифу на послуги з передачі становить 2,96114 грн з урахуванням ПДВ, у тому числі: ціна електричної енергії 2,46762 грн; податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни електричної енергії 0,49352 грн. Сума оплати за послуги з передачі електричної енергії включається в рахунок на електричну енергію»;

Також внесено відповідні зміни до п. 1 ціна (тариф) електричної енергії додатку №2 договору.

В якості обґрунтування необхідності внесення змін до договору №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 міститься посилання на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №0-791 від 19.08.2021.

29.10.2021 укладено додаткову угоду №2 до договору, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 3,2217 грн. за 1 кВт/год. обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 456 805, 4377 кВт/год, без змін загальної вартості.

В якості обґрунтування необхідності внесення змін до договору №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 міститься посилання на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №0-987 від 04.10.2021.

26.11.2021 укладено додаткову угоду №4 до договору, на підставі якої підвищено ціну на електричну енергію до 3,50826 грн. за 1 кВт/год. обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 451 698, 2643 кВт/год, без змін загальної вартості.

В якості обґрунтування необхідності внесення змін до договору №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 міститься посилання на експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №0-1123 від 05.11.2021.

Прокурор зазначив, що загалом шляхом укладення спірних додаткових угод №№ 1, 2, 4 до договору первісну ціну 1 кВт/год електричної енергії безпідставно збільшено з 2,43 грн до 3,50826 грн (з ПДВ) кВт/год, тобто на 44,4 %, такі дії щодо укладення додаткових угод за відсутності підстав для цього, визначених Закону України «Про публічні закупівлі» внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що не відповідає принципам процедури закупівлі, а також принципам, встановленим Бюджетним кодексом України.

Крім того, укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Враховуючи порушення сторонами вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» щодо не пропорційного збільшення ціни за одиницю такого товару на ринку наявні підстави для визнання недійсними додаткових угод №№1, 2, 4.

На виконання умов договору та додаткових угод №№ 1, 2, 4 до договору сторонами погоджено, підписано акти приймання-передачі електричної енергії: №1271 за вересень 2021 року, №1117 за жовтень 2021 року, №1271 за листопад 2021 року.

Відповідач-2 відповідно до вищевказаних актів приймання-передачі електричної енергії здійснив оплату поставленої відповідачем-1 115291 кВт/год електричної енергії на загальну суму 373 546, 26 грн з ПДВ платіжними дорученнями: №756 від 13.10.2021, №866 від 25.11.2021, №942 від 14.12.2021.

Прокурор зазначав, що укладені сторонами додаткові угоди №№ 1, 2, 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, укладені за відсутності документально підтвердженого коливання ціни на товар електричну енергію в порівнянні з умовами укладеного сторонами договору станом на 22.01.2021, чим збільшили ціну за 1 кВт/год з 2,43 грн до 3,50826 грн тобто на 44,4 %, що є порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», умов договору щодо обґрунтованості підвищення ціни за одиницю товару, а також вимоги пункту 1 «Перелік критеріїв та методика оцінки тендерної пропозиції із зазначенням питомої ваги критерію» розділу 5 «Оцінка тендерної пропозиції» тендерної документації та умов договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, згідно якого ціна та умови постачання електричної енергії визначається на умовах тендерної документації та за результатами проведення процедури закупівлі (лот №1) (пункт 1 додатку 2 «Комерційна пропозиція» договору), призвели до безпідставного збільшення ціни закупівлі за одиницю товару на 44,4 % у порівнянні з первісним договором, а тому їх слід визнати недійсними.

Відповідач-2 повинен був здійснювати розрахунок по договору за ціною, вказаною в ньому, що становить 2,43 грн. за 1 кВт/год електричної енергії, загальним об`ємом 115291 кВт/год електричної енергії на суму 280 157, 13 грн. Оскільки грошові кошти в сумі 93 389, 13 грн сплачені відповідачу-2 на підставі додаткових угод, які укладені за відсутності законодавчо визначених підстав для зміни ціни та суперечать приписам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання їх недійсними, товар на обумовлену суму відповідачем-1 не поставлено тому вказані бюджетні кошти підлягають стягненню на користь бюджету позивача-1.

Вимога прокурора про стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів, з урахуванням додаткових угод №№ 1,2, 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 також є предметом позову у справі, що розглядається.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зі змісту та вимог апеляційної скарги вбачається, що відповідачем-1 оскаржується судове рішення лише в частині визнання недійсною додаткову угоду №1 від 01.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕТГ-21/Е від 23.02.2021 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» на користь місцевого бюджету Горішніх Плавнів кошти в розмірі 61 235, 66 грн, а тому суд переглядає оскаржуване рішення лише в цій частині.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Згідно з частиною 3, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор може представляти інтереси держави у суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (частини третя, четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як встановлено судом, до позовної заяви прокурором надано листування з позивачами, з якого однозначно вбачається відсутність їх намірів звертатись до суду з відповідними позовами, повідомлення прокурора у встановленому порядку про звернення до суду від його імені.

Тобто, прокурором належним чином обґрунтовано підстави для звернення до суду з даним позовом.

При цьому наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, про що зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17.

Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - є єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

За вказаних обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва прокурором інтересів держави в суді в даній справі в особі позивача.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частин 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з положеннями статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що положеннями статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Договір №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 про постачання електричної енергії споживачу за державні кошти укладено сторонами за результатами процедури проведення публічних торгів на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті.

Отже, Законом України «Про публічні закупівлі» встановлено імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватись виключно у випадках, визначених статтею 41 Закону.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 22 Закону «Про публічні закупівлі» тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Таким чином, зазначені положення Закону України «Про публічні закупівлі» дають підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22).

У постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (пункт 56).

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 зупинено апеляційне провадження у справі №917/70/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

Ухвала суду мотивована тим, що передаючи справу №920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (стосовно питання застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у подібних правовідносинах до аналогічних вимог прокурора), які врахували суди попередніх інстанцій та на яку посилається апелянт, обґрунтовуючи апеляційну скаргу.

Крім того, предмет та обставини справи №917/70/24 є подібними до справи №920/19/24, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки мають однакові правові підстави виникнення спору та заявлені позовні вимоги.

Так, у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 21.11.2025, у якій дійшла, зокрема, таких висновків:

«150. Отже, норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону №922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону №922-VIII.

151. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

152. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону №922-VIII.

153. Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

154. До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше, ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

155. Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, вважає, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

156. Варто наголосити на тому, що, з`ясовуючи законодавчу еволюцію пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на нормативне закріплення подібної можливості у постанові КМУ №1178, у підпункті 2 пункту 19 (в редакції постанови КМУ №1067) якої, з-поміж іншого, визначено, що обмеження щодо збільшення ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % застосовується щодо кожного окремого випадку збільшення ціни за одиницю товару (без обмеження кількості змін), а змінена ціна за одиницю товару не повинна перевищувати 50 % ціни за одиницю товару, що передбачена в початковому договорі про закупівлю.

157. Тобто положеннями постанови КМУ №1178 (в редакції постанови КМУ від 01 вересня 2025 року №1067), на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, чітко визначені як можливість застосування 10-відсоткового обмеження щодо збільшення ціни щодо кожного окремого випадку збільшення (без обмеження кількості змін), а не в цілому до усіх внесених змін, так і граничне значення на рівні 50 %, на яке може бути змінена передбачена в початковому договорі про закупівлю ціна за одиницю товару, що вкотре додатково підтверджує, що приписи частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII не передбачають можливість збільшення ціни за одиницю товару на 10 % під час кожного внесення змін до договору про закупівлю.

158. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом №1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIIIне стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

159. Виняток з обмежень викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.».

Прокурор стверджує, що укладені сторонами додаткові угоди №№ 1, 2, 4 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, укладені за відсутності документально підтвердженого коливання ціни на товар електричну енергію в порівнянні з умовами укладеного сторонами договору станом на 22.01.2021, чим збільшили ціну за 1 кВт/год з 2,43 грн до 3,50826 грн тобто на 44,4 %, що є порушенням вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому їх слід визнати недійсними та повернути безпідставно сплачені бюджетні кошти за цими угодами на користь бюджету позивача-1.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон «Про публічні закупівлі» не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

За приписами до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами 3 та 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

01.09.2021 сторони за взаємною згодою уклали додаткову угоду №1 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, якою з 01.09.2021 збільшили ціну за 1 кВт/год електричної енергії з 2,43 грн до 2,96114 грн, тобто на 21,86%, зменшили кількість предмету закупівлі, а саме обсяг електричної енергії до 467867,6187 кВт/год, при цьому загальна вартість договору незмінна.

Крім того, у зв`язку з різкою зміною біржових котирувань ціни електричної енергії за даними ДП «Оператор ринку», сторони внести зміни до п.п.5.5.7., п5.5, п.п.7п.13 додатку №2 до договору доповнити новим абзацом наступного змісту: «Зміна істотних умов договору на підставі п.7 ч.5. ст..41 Закону України «Про публічні закупівлі», можлива також у зв`язку із зміною біржових котирувань. У цьому випадку зміна ціни електричної енергії відбувається шляхом множення діючої ціни електричної енергії (без врахування тарифів на послуги із розподілу та передачі електричної енергії) на відсоток, що не перевищує відсоток зміни біржових показників: цінових індексів BASE на РДН в ОЕС України за даними ДП «Оператор ринку». При цьому сторони вважають, що належним обґрунтуванням і документальним підтвердженням або доказом зміни біржових котирувань є факт зміни цінових індексів BASE на РДН в ОЕС України за даними ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua/), що підтверджується ціновою довідкою/експертним висновком та ін. Торгово-промислової палати».

На підтвердження доцільності укладення додаткової угоди №1 до договору відповідачем-1 надано експертний висновок Черкаської торгово- промислової палати №О-791 від 19.08.2021, в якому на підставі інформації офіційного сайту https://www.oree.com.ua/ ДП «Оператор ринку» з урахуванням принципу біржі, аналізу роботи «ринку на добу на перед» (РДН), «внутрішньодобовий ринок».

Котирування (біржове котирування) - сукупність методів та правил, які дають змогу виявити середні об`єктивні ціни на певний товар (групу товарів) / біржовий товар (групу біржових товарів) на основі цін угод / біржових угод або інших засадах, що визначено в розділі І Методики розрахунку котирувальних цін та інших показників торгівлі на товарній біржі «Українська енергетична біржа», затверджене рішенням Котирувальної комісії ГБ «Українська енергетична біржа» (протокол №2 від 17.02.2020).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про товарні біржі» (в редакції від 16.10.2020) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

В силу частини 4 статті 15 Закону України «Про товарні біржі» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

При цьому, організаційні, технологічні, правові та інші умови для функціонування та розвитку ринків біржової торгівлі електроенергією та енергоносіями забезпечує ТОВ «Українська енергетична біржа», а не ДП «Оператор ринку».

Таким чином, біржові котирування стосуються біржового товару на основі аналізу цін біржових угод та проводяться ТОВ «Українська енергетична біржа».

Разом з цим, ринок електричної енергії «на добу наперед» - сегмент ринку електричної енергії, на якому здійснюється купівля-продаж електричної енергії на наступну за днем проведення торгів добу, що визначено п. 75 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії».

При цьому, згідно з п. 54 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор ринку - юридична особа, що забезпечує функціонування ринку «на добу наперед» та внутрішньо добового ринку та організацію купівлі-продажу електричної енергії на цих ринках.

Оператор ринку створює організаційні, технологічні, інформаційні та інші умови для здійснення регулярних торгів за правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, укладання і виконання договорів та розрахунків за ними, зокрема визначає уповноважений банк або клірингову установу, що визначено ч. 2 ст. 51 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Таким чином, ДП «Оператор ринку» забезпечує функціонування ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку та організацію купівлі - продажу електричної енергії на цих ринках.

Враховуючи вищевикладене, біржові котирування стосуються біржового товару на основі аналізу цін біржових угод, до яких інформація ДП «Оператор ринку» по результатам торгів на ринку «на добу наперед» (РДН) не відноситься, відповідно вказані відомості ДП «Оператор ринку» не підтверджують зміну біржових котирувань.

Крім того, експертний висновок Черкаської торгово-промислової палати №О-791 від 19.08.2021, на підставі якого укладено додаткову угоду №1, ґрунтується виключно на інформації ДП «Оператор ринку», який не є товарною біржею. Товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій, що визначено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про товарні біржі».

Одночасно з цим, в Україні діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа», яку створено з метою здійснення в Україні діяльності з організації торгівлі на ринках енергоносіїв та електроенергії.

До предмета діяльності ДП «Оператор ринку» відноситься забезпечення функціонування ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, організація купівлі-продажу електричної енергії на цих ринках, але не проведення біржової торгівлі та біржових котирувань

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У статті 77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Отже, вказаний експертний висновок за своїм змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. Разом з тим, він не відображає об`єктивну картину щодо зміни ціни на електроенергію на «ринку на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку.

Крім того, жодними документами відповідача-1 не обґрунтовано для відповідача-2 самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, тобто чому таке підвищення цін на ринку зумовило неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведено будь-яких причин, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, а також, постачальником не доведено, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Відтак, наявність лише експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати №О-791 від 19.08.2021 вказує на безпідставність укладення додаткової угоди №1.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Так, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що укладення додаткової угоди №1 від 01.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 відбулось без будь-яких належних на те підстав, всупереч положенням частини 4 та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також положень договору №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021, що не відповідає основним принципам закупівель, визначених статтею 5 даного Закону, а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, запобіганні корупційним діям і зловживанням, та порушує інтереси держави.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсною додаткової угоди №1 від 01.09.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №104-ЕГТ-21/Е від 23.02.2021 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки зазначена додаткова угоди №1 є недійсною та не породжує правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленої у ній ціні відпала.

Таким чином, грошові кошти в сумі 61 235, 66 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-1, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний їх повернути.

Щодо доводів скаржника про закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає таке.

Так, скаржник стверджує, що відповідно до пункту 6 додаткової угоди №5 до договору №104-ЕТГ-21/Е сторони визначили, що з моменту набрання чинності цією угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору №104-ЕТГ-21/Е про постачання електричної енергії споживачу від 23.02.2021 припиняються повним виконанням і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із договору, відповідно, станом на момент подання позовної заяви прокуратурою договір №104-ЕТГ-21/Е припинив свою дію, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору не може розцінюватися як підстава для для закриття провадження у справі. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. (Аналогічна правовва позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

Однак, колегія суддів звертає увагу, що питання недійсності правочину розглядається на момент його вчинення, а тому наслідки недійсності можуть бути застосовані навіть, якщо договір припинений.

Отже, в даній категорії спорів припинення договору не може бути безумовною підставою для закриття провадження по справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2024 у справі №917/70/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджигазтрейд» на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2024 у справі №917/70/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.11.2024 у справі №917/70/24 залишити без змін.

Матеріали справи №917/70/24 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 03.03.2026.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

О.М. Сибіга