ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р.м. ХарківСправа № 922/4749/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Національного наукового центру "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (61023, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 83)
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61)
про стягнення 302'032,40 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Національний науковий центр "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 302'032,40 грн за неналежне виконання Договору № 632 від 28.11.2024.

Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 05.01.2026 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

08.01.2026 Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву (вх. 535), в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову Відповідач вказує на те, що Позивач не звертався вчасно до Відповідача у встановлені строки з пакетом документів на відшкодування за спожиту військовою частиною електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії, чим сам позбавив себе можливості вчасно отримати відшкодування. Немає вини в діях Відповідача в тому, що Позивач не звертався за відшкодуванням у встановлені розумні строки, коли Відповідач мав можливість оплатити за взятими на себе зобов`язаннями по Договору інакше як за рішенням суду. Відповідач є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. В зв`язку з тим, що Позивач не звертався в 2024 році до Відповідача вчасно з належним пакетом документів за спожиту Військовою частиною електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії, як результат виникла заборгованість, яку неможливо оплатити в 2026 році послуги інакше, як на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (реформовано в Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків) (далі - Відповідач, Сторона 3), військовою частиною НОМЕР_1 (далі - Сторона 2) та Національним науковим центром "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (далі - Позивач, Сторона 1) укладено Договір № 632 від 28.11.2024 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном (далі - Договір) та відповідний акт приймання передачі нерухомого майна. Підтвердженням права на укладання Договору Позивачем є дозвіл органу управління - Національної академії аграрних наук України № 10.2.-21/957 від 13.11.2024.

Умовами даного Договору встановлено, що Сторона 1 надає Стороні 2 можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном. (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 3.2. Договору Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договором відшкодування комунальних послуг, які були отримані Стороні 2 за час дії цього Договору.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що відшкодування за спожиті комунальні послуги Стороною 2 сплачуються Стороною 3, на підставі укладеного договору на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за відповідним пакетом документів до них. Інші комунальні послуги не надаються.

Згідно з пунктами 4.5 та 4.8 Договору Сторона 2 зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані зі спільним використанням Майна, у тому числі фактичні комунальні платежі та укласти з Стороною 1 та Стороною 3 договір відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії (інші комунальні послуги не надаються).

Згідно з п. 8.2. Договору Сторона 3 зобов`язана відшкодувати Стороні 1 вартість комунальних послуг, що спожиті Стороною 2 у процесі виконання цього Договору. Умовами укладеного Договору був визначений обов`язок Сторони 3 відшкодовувати Стороні 1 всі витрати за спожиті Стороною 2 комунальні послуги.

Позивач зазначає, що для компенсації витрат за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу електричної енергії та послуги з перетікання електричної енергії було складено договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії /перетікання реактивної енергії. Цей Договір № 632/1 від 18.11.2024 на загальну суму 295'787,85 грн з урахуванням ПДВ був підписаний Стороною 2, однак, в порушення п.п. 3.3., 4.8., 8.2. Договору № 632 від 28.11.2024, не був підписаний Відповідачем. Відмова мотивована відсутністю коштів для реєстрації такого договору та зобов`язань за ним в органах казначейства. У зв`язку з підвищенням тарифу за електричну енергію з 01.12.2024 було складено додаткову угоду до договору № 632/1 від 18.11.2024, якою загальна сума договору збільшена до 302'032,40 грн з урахуванням ПДВ, що також була підписана Стороною 2, і також, в порушення п.п. 3.3., 4.8., 8.2. Договору № 632 від 28.11.2024, не була підписана Відповідачем посилаючись на відсутність коштів для реєстрації зобов`язань в органах державного казначейства.

За період з 10.10.2024 по 31.12.2024 Стороною 2 було спожито 23'721 кВт електричної енергії.

Споживання електричної енергії Стороною 2 в розрізі місяців склало:

- з 10.10.2024 по 31.10.2024 3721 кВт;

- з 01.11.2024 по 30.11.2024 13044 кВт;

- з 01.12.2024 по 31.12.2024 6956 кВт, що підтверджується актами фіксації показників лічильника електричної енергії та актами виконаних робіт за жовтень 2024, листопад 2024, грудень 2024, підписані Стороною 1 та Стороною 2.

Вартість спожитої Стороною 2 електричної енергії, послуг з розподілу електричної енергії та послуг з перетікання електричної енергії становить 302'032,40 грн з урахуванням ПДВ.

Оплата за спожиту електричну енергію, послуги з розподілу електричної енергії, послуги з перетікання електричної енергії на суму 302'032,40 грн з урахуванням ПДВ в повному обсязі оплачена Позивачем постачальникам електричної енергії ТОВ "ТУТ-ЕНЕРГІЯ" та Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та постачальнику послуг з розподілу та перетікання електроенергії АТ "Харківобленерго", що підвереджується актами приймання-передачі між постачальниками послуг та Позивачем за жовтень 2024, листопад 2024, грудень 2024 та платіжними дорученнями про їх оплату.

На момент фактичної передачі у тимчасове безоплатне користування нерухоме майно Стороні 2 станом на 10.10.2024 року Інститут мав укладений договір № 24/01 про постачання електричної енергії від 21.12.2023, за яким залишки ліміту електроенергії до кінця 2024 року складали 3052 кВт. Даний договір був укладений за результатами відкритих торгів і обсяг електричної енергії за ним не міг бути збільшеним. Фактично, цей обсяг електроенергії був повністю спожитий станом на 25.10.2024, тому Позивачем та ТОВ "ТУТ-ЕНЕРГІЯ" було складено акт приймання передачі за період з 01.10.24 по 25.10.24.

Однак, договір на тимчасове безоплатне користування майном був укладений 18.11.2024, тобто після дати початку користування майном (10.10.2024) і Сторона 2 для забезпечення своїх потреб користувалась електричною енергією з 10.10.2024 за діючим договором № 24/01 про постачання електричної енергії від 21.12.2023 до 25 листопада 2024 року, тобто до моменту укладання договору між Позивачем та постачальником останньої надії ДПЗД "Укрінтеренерго".

Акти приймання-передачі електричної енергії за період з 26.10.2024 по 31.10.2024 та з 01.11.2024 по 25.11.2024 між Позивачем та ТОВ "ТУТ-ЕНЕРГІЯ" належним чином складались, однак оплата спожитої електричної енергії за період з 26.10.2024 по 25.11.2024 була здійснена постачальнику ТУТ "ЕНЕРГІЯ" за рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/4816/24 від 28.01.2025.

Позивачем була направлена претензія Відповідачеві про відшкодування та сплату заборгованості № 211/1 від 05.05.2025.

Відповідач у відповідь на претензію направив відповідь на звернення про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію за договором № 632 від 28.11.2024, в якій зазначив, що є бюджетною установою, що фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань в межах бюджетного періоду, фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів.

Відповідач у своїй відповіді на претензію не заперечує факт наявності заборгованості та не заперечує розмір суми компенсації, однак повідомляє про відсутність можливості здійснення оплати, посилаючись на порядок здійснення платежів, передбачений бюджетним законодавством України.

Позивач вказує, що Сторона 2 за договором № 632 від 28.11.2024, не заперечує споживання електричної енергії, послуг з розподілу електричної енергії та послуг з перетікання електричної енергії, що підтверджується актами фіксації показів лічильника та актами виконаних робіт (наданих послуг) про відшкодування витрат за спожиту електроенергії, послуг з розподілу електричної енергії та послуг з перетікання електричної енергії за жовтень, листопад, грудень 2024 року.

Отже, Позивачем сплачена сума спожитої Стороною 2 електричної енергії, послуг з розподілу електричної енергії, послуг з перетікання електричної енергії за період з 10.10.2024 по 31.12.2024 у розмірі 302'032,40 грн.

У зв`язку з тим, що в позасудовому порядку Відповідач нe виконав зобов`язання, Позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості у розмірі 302'032,40 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

У відповідності до статті 509 ЦК України, статті 173 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України "Про ринок електричної енергії". Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (частина 1 статті 63 вказаної Закону).

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до вимог статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач своїм підписом в Договорі взяв на себе обов`язок компенсувати позивачу суму спожитих користувачем комунальних послуг.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Положеннями статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Отже, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.

Таким чином, посилання Відповідача, як на підставу для відмови в позові, на те, що Позивач не звертався до Відповідача за відшкодуванням боргу у встановлені розумні строки та те, що Відповідач є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду - є необґрунтованими.

Суд установив, що Позивачем сплачена сума спожитої Стороною 2 електричної енергії, послуг з розподілу електричної енергії, послуг з перетікання електричної енергії за період з 10.10.2024 по 31.12.2024 у розмірі 302'032,40 грн.

Водночас Відповідач не відшкодував Позивачу витрати за спожиту електричну енергію відповідно до умов Договору № 632 від 28.11.2024 на загальну суму 302'032,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що грошові кошти в розмірі 302'032,40 грн підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими Відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір у розмірі 4530,49 грн покладається на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, ) на користь Національного наукового центру "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (61023, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 83, ) заборгованість за Договором №632 від 28.11.2024 у сумі 302'032,40 грн та 4530,49 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивач - Національний науковий центр "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (61023, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 83, ).

Відповідач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61, ).

СуддяІ.В. Трофімов