ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 рокум. ОдесаСправа № 916/420/25(916/3102/25)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна,

секретар судового засідання - І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: С.В. Лисевич

від відповідача: В.С. Багно

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 (суддя Л.І. Грабован, м.Одеса, повну ухвалу складено 18.12.2025) про застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу

у справі №916/420/25(916/3102/25)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ»

про визнання недійсним договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021

в межах справи №916/420/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ»,

В С Т А Н О В И В :

Коротка історія справи

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.02.2025 відкрито провадження у справі №916/420/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ»; визнано вимоги фізичної особи ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ» в сумі 11701424,00 грн із задоволенням у четверту чергу вимог кредиторів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ» строком на 170 календарних днів до 06.08.2025; розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ» призначено арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича.

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ» звернулося до Господарського суду Одеської області із позовною заявою (вх.№3186/25 від 05.08.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» про визнання недійсним укладеного між ними договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021.

11.08.2025 за вказаною позовною заявою Господарським судом Одеської області відкрито провадження у справі №916/3102/25, яку вирішено розглядати в межах справи №916/420/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ», із присвоєнням справі №916/420/25(916/3102/25).

Одночасно із поданням позовної заяви позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» оригіналу оспорюваного договору та призначення щодо нього судово-технічної експертизи давності виконання (створення) документів.

Крім того, пунктом 4 резолютивної частини вказаної ухвали витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» оригінал договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Юридичною компанією «СЕНАТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ». Також Товариству з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» встановлено строк для подання до суду витребуваних документів/доказів протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали суду та повідомлено відповідача, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд може застосувати до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.10.2025 вжито заходи процесуального примусу до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» у вигляді накладення штрафу (два розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб) за невиконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» у дохід державного бюджету штраф у розмірі 6056,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 вжито заходи процесуального примусу до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» у вигляді накладення штрафу за невиконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» у дохід державного бюджету штраф у розмірі 50000,00 грн.

Ухвала мотивована наявністю процесуальних підстав для застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» заходів процесуального примусу за повторне зловживання процесуальними правами, а саме: невиконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та ненадання витребуваного оригіналу договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021.

При цьому самостійне надсилання Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» оспорюваного договору до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України суд розцінив як зловживання процесуальними правами з огляду на те, що такі дії здійснені після витребування ухвалою суду від 11.08.2025 оспорюваного договору та виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» обов`язку надати його суду для розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Юридичної компанії «СЕНАТ» про призначення судової експертизи.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2025, Товариство з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт послався на те, що направлення відповідачем оригіналу договору оренди до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з метою проведення судово-технічного дослідження давності створення документа є формою реалізації права на доказування та не може розцінюватися як вихід за межі наданих процесуальних прав, а висновок Господарського суду Одеської області про відсутність поважних причин неподання витребуваних доказів у встановлений строк є передчасним та необґрунтованим, оскільки судом не враховано об`єктивні обставини перебування оригіналу договору оренди у експертній установі.

Крім цього, на думку скаржника, застосування повторного штрафу можливе лише за умови наявності нового процесуального порушення, тобто у випадку, коли судом було визначено новий строк виконання відповідного процесуального обов`язку, який не було дотримано. За відсутності встановленого судом нового строку виконання ухвали, відсутні й правові підстави для висновку про вчинення нового процесуального порушення, у зв`язку з чим повторне застосування штрафу не відповідає вимогам частини другої статті 135 Господарського процесуального кодексу України. При цьому висновків про наявність у діях відповідача ознак зловживання процесуальними правами судом не наведено та не встановлено, а ототожнення судом ненадання доказу із зловживанням процесуальними правами є помилковим та таким, що не ґрунтується на положеннях статті 135 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зазначені правові категорії мають різну правову природу, різні підстави застосування та потребують встановлення різного обсягу юридично значимих обставин.

Позиція Товариства з обмеженою відповідальністю Юридичної компанії «СЕНАТ» щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Так, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач послався на те, що на час надсилання оригіналу договору до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України відповідач достеменно розумів, що незважаючи на вже застосований захід процесуального примусу, вчиняє дії всупереч вимогам ухвали суду та завідомо створює перешкоду для виконання визначеного судом обов`язку.

Крім того, оскільки про необхідність проведення відповідної експертизи шляхом призначення її судом заявлено саме позивачем, зазначені дії відповідача порушують процесуальні права позивача, що передбачені статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, право вибору експерта або експертної установи і право запропонування суду питань, роз`яснення яких потребує висновку експерта.

Також позивач наголосив на тому, що процесуальне законодавство не встановлює обов`язку суду щодо призначення нового строку для подання вже витребуваних доказів після застосування певного заходу процесуального примусу, оскільки Господарський процесуальний кодекс України передбачає випадки тривалості та систематичності процесуального правопорушення (що й вбачається за обставинами цієї справи), а застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Апеляційну скаргу зареєстровано судом 29.12.2025 за вх.№5307/25.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2025 автоматизований розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

08.01.2026 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: К.В. Богатиря, О.Ю. Аленіна, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 про застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у справі №916/420/25(916/3102/25) до надходження матеріалів оскарження ухвали на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати копії матеріалів справи №916/420/25(916/3102/25), необхідних для розгляду оскаржуваної ухвали, на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

19.01.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 про застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у справі №916/420/25(916/3102/25). Встановлено позивачу строк до 12.02.2026 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2026 об 11:30 год.

29.01.2026 позивачем через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 23.02.2026 представники сторін надали усні пояснення, відповідно до яких підтримали свої правові позиції у справі.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм права, апеляційна інстанція дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є правомірність застосування місцевим господарським судом ухвалою від 15.12.2025 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Згідно з частиною другою статі 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частинами першою - другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвала суду є видом судового рішення (частина перша статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначена рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається Господарським процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів господарсько-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Пунктом 11 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині другій цієї статті Кодексу наведено перелік дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства, проте не встановлює виключного переліку дій, які можуть розцінюватися судом як зловживання правом.

У свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесенню законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17).

У вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами, позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №58/505 та від 28.04.2020 у справі №910/6245/19, від 17.12.2021 у справі №910/12501/21.

Зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб. У разі ж коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.08.2019 у справі №905/945/18, від 16.10.2019 у справі №906/936/18 та від 06.05.2021 у справі №910/6116/20, в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №910/5211/18).

Колегія суддів зазначає, що зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа реалізує свої процесуальні права і вчиняє передбачені процесуальним законодавством процесуальні, дії, але робить це на шкоду іншим особам, з метою, яка не співпадає з завданням господарського процесу, визначеним у статті 2 Господарського процесуального кодексу України (справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави) (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.07.2023 у справі №910/12713/22).

За змістом частини четвертої статті 43 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У свою чергу, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 131 Господарського процесуального кодексу України).

Одним із видів заходів процесуального примусу є штраф (пункт 4 частини першої статті 132 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 81 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (частина дев`ята статті 81 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (частина третя статті 42 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, застосування заходів процесуального примусу відповідно до частини дев`ятої статті 81, статей 134, 135 Господарського процесуального кодексу України можливе у тому випадку, якщо сторона або інший учасник, у яких відповідні докази витребовуються, не повідомили суд про неможливість подати докази або у разі неподання таких доказів без поважних причин.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 132 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішення питання щодо застосування заходів процесуального примусу перебуває в межах дискреційних повноважень суду.

Як зазначалося, одночасно із поданням позовної заяви позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» оригіналу оспорюваного договору та призначення щодо нього судово-технічної експертизи давності виконання (створення) документів.

Господарський суд Одеської області, відкриваючи 11.08.2025 провадження у даній справі, витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» оригінал договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Юридична компанія «СЕНАТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ». Також Товариству з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» встановлено строк для подання до суду витребуваних документів/доказів протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали суду та повідомлено відповідача, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд може застосувати до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 відповідач отримав у його Електронний кабінет ЄСІТС 11.08.2025 о 19:26 год., про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка про доставку електронного документу, проте не виконав вимоги вказаної ухвали суду в частині надання оригіналу договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021, а також не повідомив відомостей щодо неподання суду витребуваного доказу або причин неможливості надання оригіналу вказаного документу, що стало підставою для застосування Господарським судом Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» заходів процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» у дохід державного бюджету штрафу у розмірі 6056,00 грн, про що 15.10.2025 було постановлено відповідну ухвалу.

10.12.2025 до місцевого господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» надійшло клопотання (вх.№39453/25) про долучення доказів, в якому відповідач зазначив про укладення 17.11.2025 між ним та Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України договору №3748-25 на проведення комплексної судово-технічної експертизи документів.

До вказаного клопотання відповідачем долучено копію власної заяви про проведення судово-технічної експертизи давності виконання (створення) документів від 30.10.2025, адресовану Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, копію договору із вказаною експертною установою на проведення судової технічної експертизи №3748-25 від 17.11.2025, а також докази направлення на адресу експертної установи оригіналів документів, зокрема, договору оренди та додаткової угоди №1 до цього договору.

Таким чином, станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали (15.12.2025) вимоги ухвали Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 в частині надання оригіналу договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» не виконані.

Самостійне надсилання Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» оспорюваного договору до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України не в межах судової експертизи суд першої інстанції розцінив як зловживання процесуальними правами.

Колегія суддів погоджується із наданою місцевим господарським судом оцінкою діям відповідача по направленню разом із заявою про проведення судово-технічної експертизи давності виконання (створення) документів до експертної установи оригіналу витребуваного судом договору оренди, оскільки такі дії здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» після витребування ухвалою суду від 11.08.2025 оспорюваного договору та виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» обов`язку надати його суду для розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Юридичної компанії «СЕНАТ» про призначення судової експертизи.

Згідно із частиною другою статті 135 Господарського процесуального кодексу України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 року для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, дійшов обґрунтованого висновку про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» за повторне зловживання процесуальними правами, а саме: невиконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 та ненадання витребуваного оригіналу договору оренди частини нежитлової будівлі №2 від 08.06.2021 у зв`язку з його надсиланням до експертної установи після витребування судом у вигляді накладення штрафу в розмірі 50000,00 грн.

Доводи скаржника про те, що направлення відповідачем оригіналу договору оренди до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з метою проведення судово-технічного дослідження давності створення документа є формою реалізації права на доказування та не може розцінюватися як вихід за межі наданих процесуальних прав, і що судом не враховано об`єктивні обставини перебування оригіналу договору оренди у експертній установі та помилково ототожнено ненадання доказу із зловживанням процесуальними правами, колегія суддів відхиляє, оскільки на час надсилання оригіналу договору до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України відповідач достеменно розумів, що незважаючи на вже застосований судом першої інстанції ухвалою суду від 15.10.2025 захід процесуального примусу, вчиняє дії всупереч вимогам ухвали суду від 11.08.2025 та завідомо створює перешкоду для виконання визначеного судом обов`язку з надання витребуваного доказу і, відповідно, розгляду судом клопотання позивача про призначення судово-технічної експертизи давності виконання (створення) документів, а тому такі дії відповідача не можна вважати добросовісними та такими, що направлені на реалізацію права на доказування, а також не є поважними причинами неподання витребуваних судом доказів у встановлений строк.

Твердження скаржника стосовно того, що застосування повторного штрафу можливе лише за умови наявності нового процесуального порушення, тобто у випадку, коли судом було визначено новий строк виконання відповідного процесуального обов`язку, який не було дотримано, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки процесуальне законодавство не встановлює обов`язку суду щодо призначення нового строку для подання вже витребуваних доказів після застосування певного заходу процесуального примусу, а застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду апеляційної інстанції

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Одеської області про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду від 15.12.2025 колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції спір по суті не розглядався, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, ч.4 ст.135, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БОТАНІК КОМПАНІ» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.12.2025 про застосування заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у справі №916/420/25(916/3102/25) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 02.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя О.Ю. Аленін