ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. Справа №907/750/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий - суддя О.В. Зварич

судді І.Ю. Панова

О.С. Скрипчук,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Закарпатській області б/н від 27.10.2025 року (вх. № 01-05/3155/25 від 28.10.2025 року)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2025 року (суддя А.А.Худенко; повне рішення складено 08.10.2025 року)

у справі № 907/750/25

за позовом: Закарпатського обласного центру зайнятості

до відповідача: Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Закарпатській області

про стягнення 20826,67 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

08.07.2025 року Закарпатський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Закарпатській області про стягнення 20826,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем в період з 03.04.2024 року по 01.07.2024 року здійснювалася виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в розмірі 20826,67 грн та вказана сума підлягає стягненню з відповідача на підставі приписів статей 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у зв`язку з поновленням вказаної особи на посаді відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі №260/304/22.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2025 року у справі №907/750/25 задоволено позов. Стягнуто з Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь Закарпатського обласного центру зайнятості суму 20826,67 грн коштів виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 та 3028,00 грн у повернення сплаченого судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що за встановленими у справі обставинами в період реєстрації в статусі безробітного, а саме: з 03.04.2024 року по 01.07.2024 року позивачем виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю на загальну суму 20826,67 грн, не заперечується відповідачем у справі, а відтак, в силу норм чинного законодавства у роботодавця ОСОБА_1 (Головного управління ДПС у Закарпатській області) виник обов`язок відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному.

Суд визнав обґрунтованими заявлені позовні вимоги, зазначивши, що саме Головне управління ДПС у Закарпатській області було роботодавцем ОСОБА_1 , яким допущено його незаконне звільнення з займаної посади, а тому зобов`язання виконати вимогу, передбачену абз. 7 ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо відшкодування позивачу виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 20826,67 грн покладено на відповідача, як роботодавця в спірних правовідносинах.

Також суд першої інстанції врахував, що в наказі від 28.06.2024 року №224-0 про поновлення на роботі вказано: рахувати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 01.07.2024 року, відтак позивач вірно вказав період, за який слід здійснити стягнення.

З урахуванням наведеного місцевий господарський суд задовольнив позов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2025 року у справі №907/750/25. Зокрема зазначає, що ОСОБА_1 не повідомляв позивача про втрату права на статус безробітного та на отримання допомоги по безробіттю. Вважає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи, а саме щодо того, що з 03.04.2024 року по 01.07.2024 року позивачем виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю на загальну суму 20826,67 грн. Звертає увагу на те, що допомога по безробіттю ОСОБА_1 виплачена позивачем переважно після оголошення рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 27.05.2024 року у справі №260/304/22, що свідчить про невиконання ОСОБА_1 вимог ч.2 ст.36 Закону України №1533-III. Скаржник не погоджується з включенням розрахунку від 10.07.2024 року №119 (липень 2024) грошових коштів у розмірі 1183,33 грн. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків за посадою з 01.07.2024 року, отже з цієї дати він перебуває у трудових відносинах та не належить до незайнятого населення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін. Зазначає, що за період перебування на обліку в статусі безробітного ОСОБА_1 нарахована та виплачена допомога по безробіттю Закарпатським обласним центром зайнятості виключно за період з 03.04.2024 року по 30.06.2024 року. Вказує, що відповідачем допущено незаконне звільнення працівника із займаної посади, а відтак виникло зобов`язання виконати вимогу, передбачену абз. 7 ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо відшкодування позивачу виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 20826,67 грн за період вимушеного безробіття ОСОБА_1 .

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №907/750/25 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: І.Ю. Панову, О.С. Скрипчук.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №907/750/25 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2025 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З`ясовуючи обставини стосовно ознайомлення учасників справи з порядком розгляду вказаної справи, суд встановив таке.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 року про розгляд справи №907/750/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 12.11.2025 року доставлено до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі ЄСІКС "Електронний суд", що підтверджується довідками відповідального працівника суду.

Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про порядок розгляду справи №907/750/25.

З підстав, зазначених в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Закарпатській області про розгляд справи №907/750/25 у судовому засіданні з викликом сторін.

При ухваленні постанови колегія суддів виходить з таких мотивів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд визнав необхідним ухвалити постанову у цій справі в межах розумного строку.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 ) працював в Головному управлінні Державної податкової служби у Закарпатській області на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області, з якої він був звільнений 28.01.2022 року у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, згідно із наказом начальника головного управління ДПС у Закарпатській області від 24.12.2021 року №358-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », зі змінами внесеними наказом начальника головного управління ДПС у Закарпатській області №22-к від 31.01.2022 року «Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 24.12.2021 №358-о».

ОСОБА_1 02.04.2022 року звернувся до Ужгородської філії Закарпатського обласного центру зайнятості із заявами від 02.04.2024 року про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю, за результатами розгляду яких йому надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю.

Встановлено, що в період з 03.04.2024 року по 01.07.2024 року ОСОБА_1 перебував в статусі безробітного та отримував від позивача виплати по безробіттю на загальну суму 20826,67 грн, що підтверджується долученою до позову довідкою про нарахуванню допомоги по безробіттю та платежі ОСОБА_1 за період з 03.04.2024 року по 01.07.2024 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі №260/304/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді головного державного інспектора Відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб Управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області з 19.01.2022 року та стягнуто з Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 року виправлено описку у судовому рішенні від 27.05.2024 року у справі №260/304/22, зазначивши у описовій, мотивувальній та резолютивній частинах рішення дату з якої слід поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб Управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області « 31 січня 2022 року».

Вказане рішення Закарпатського окружного адміністративного суду набрало законної сили.

Згідно з наказом №224-О від 28.06.2024 року начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » вказану особу поновлено на посаді головного державного інспектора відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб Управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області з 19.01.2022 року, та визначено вважати таким що приступив до виконання обов`язків за посадою з 01.07.2024 року.

Наказом начальника Головного управління ДПС №246-о від 19.07.2024 року визначено на підставі ухвали про виправлення описок у судовому рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 року, у пункті 1 наказу Головного управління ДПС у Закарпатській області від 28.06.2024 року №224-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » дату « 19 січня 2022 року» замінити на « 31 січня 2022 року».

Як свідчить витяг з персональної картки №00008 (рішення щодо зареєстрованого безробітного, прийняті установою Державної служби зайнятості) по особі ОСОБА_1 01.07.2022 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю.

Листом №37/701.1-13 від 17.01.2025 року позивач звертався до Головного управління ДПС у Закарпатській області з вимогою про добровільне повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 в розмірі 20826,67 грн, однак означений лист залишився без задоволення відповідачем, що слугувало підставою для звернення позивача у цій справі з позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом статі 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Закон України «Про зайнятість населення» визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

У відповідності до частини 2 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Згідно із частиною 3 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

За положеннями частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право, зокрема стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Згідно із частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються, зокрема сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

За обставинами цієї справи, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області було незаконно звільнено ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора Відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб Управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області, що встановлено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 року у справі №260/304/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 року, яким серед іншого ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді.

В період реєстрації в статусі безробітного, а саме: з 03.04.2024 року по 01.07.2024 року позивачем виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю на загальну суму 20826,67 грн.

Відтак, у роботодавця ОСОБА_1 - Головного управління ДПС у Закарпатській області виник обов`язок відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням ДПС у Закарпатській області - роботодавцем ОСОБА_1 було допущено його незаконне звільнення із займаної посади, а відтак зобов`язання виконати вимогу, передбачену абз. 7 ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» щодо відшкодування позивачу виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 20826,67 грн покладається саме на відповідача, як роботодавця в спірних правовідносинах.

Наведене слугує підставою для висновку про обґрунтованість заявлених у справі позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Закарпатського обласного центру зайнятості 20826,67 грн коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 .

Також в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції підставно врахував, що в наказі від 28.06.2024 року №224-0 про поновлення на роботі зазначено - рахувати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 01.07.2024 року, отже позивач вірно вказав період, за який слід здійснити стягнення.

Доводи апелянта про те, що позивачем безпідставно включено розрахунок від 10.07.2024 року №119 (липень 2024) в сумі 1183,33 грн суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки такий розрахунок сформований за період з 26.06.2024 року по 30.06.2024 року.

Отже, враховуючи вищенаведені правові норми та встановлені обставини справи колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 20826,67 грн коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_1 .

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2025 року у справі №907/750/25.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишаються за скаржником відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 10 ч. 3 ст. 2, ст.ст. 8, 86, 114, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Закарпатській області б/н від 27.10.2025 року (вх. № 01-05/3155/25 від 28.10.2025 року) залишити без задоволення, рішення Господарського суду Закарпатської області від 07.10.2025 року у справі №907/750/25 - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук