ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/1282/25

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Босової Ю.С.

За участю представників сторін:

Від прокурора: Тунік В.М. на підставі посвідчення;

Від позивача: Дудник О.С. в порядку самопредставництва;

Від відповідача: Ягодніков С.Ю. на підставі ордеру;

Від третьої особи: Веприцька В.М. на підставі ордеру;

Розглядаючи у підготовчому засіданні справу за позовом керівника Доброславської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен плейс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Укрегс» про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Доброславської окружної прокуратури (далі по тексту прокурор) звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (далі по тексту Фонд) до товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен плейс» (далі по тексту ТОВ «Чікен плейс»), відповідно до якої прокурор просить суд усунути позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні протирадіаційним укриттям № 56485 площею 623,5 кв. м., яке розташоване у підвальному приміщенні будівлі колишнього торговельного центру за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Причорноморське, вул. Миру, буд. 53, шляхом повернення відповідачем майна державі в особі позивача.

В обґрунтування заявленого позову прокурор зазначає, що приватизація сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Комінтернівська птахофабрика» (далі по тексту - СТОВ «Комінтернівська птахофабрика») у 1995 році майнового комплексу, до складу якого увійшло протирадіаційне укриття № 56485, було здійснено з порушенням законодавства, чинного на момент проведення приватизації. У 2015 році майновий комплекс перейшов у власність товариства з обмеженою відповідальністю «Укрегс» (далі по тексту - ТОВ «Укрегс»), яке стало переможцем публічних торгів з продажу майна банкрута сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Комінтернівська птахофабрика» (далі по тексту - ТОВ Комінтернівська птахофабрика»). У листопаді 2024 року ТОВ «Укрегс» було прийнято рішення про створення ТОВ «Чікен плейс» та передачу до статутного капіталу останнього, в тому числі, спірного майна.

За переконанням прокурора, спірне майно, тобто протирадіаційне укриття № 56485, віднесено до об`єктів загальнодержавного значення, приватизація яких заборонена законом, чинним на момент приватизації та на теперішній час, а тому первинна приватизація захисної споруди цивільного захисту, її відчуження на підставі цивільно-правових угод з подальшим оформленням права приватної власності за відповідачем є протиправною, а, отже, наявні підстави для усунення державі перешкод у користуванні майном.

Ухвалою суду від 07.04.2025 дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження із залученням до участі у дану справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ «Укрегс».

ТОВ «Чікен плейс» у відзиві на позовну заяву наполягає, що загалом заявлені прокурором позовні вимоги зводяться до витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), що регулюється ст. 387 ЦК України; посилання прокурора на ст. 391 ЦК України, а також доводи про подання ним саме негаторного позову направлені виключно на штучне й безпідставне обґрунтування можливості подання позову без врахування строків позовної давності, які вже давно сплинули.

У підготовчому засіданні 11.02.2026 судом було надано учасникам судового процесу час для ознайомлення зі справою №922/2484/24, яка перебуває на розгляді Великою Палати Верхового Суду, для вирішення судом питання про наявність/відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі.

Проте учасники даного судового процесу не скористалися правом на надання додаткових пояснень щодо питання, яке виникло при розгляді справи. Водночас у підготовчому засіданні 11.03.2026 представники сторін не заперечували проти зупинення провадження у справі.

Під час підготовки справи до розгляду господарським судом було встановлено наявність підстав для зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою за наявності одночасно двох умов: 1) знаходження земельної ділянки у приватній власності не допускається в силу закону; 2) наявність зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельних ділянок, в силу яких особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що набуття приватної власності на них є неможливим в принципі.

Якщо ж хоча б одна з зазначених умов не дотримана, то наявність державної реєстрації права власності за порушником свідчить про заволодіння ним майном за принципом реєстраційного підтвердження володіння.

При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є саме віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Під час підготовки справи до розгляду судом було встановлено, що Верховний Суд ухвалою від 29.10.2025 передав справу №922/2484/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду та зазначив, що вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 734/337/15-ц, від 20 червня 2022 року у справі № 168/626/19, від 28 червня 2023 року у справі № 563/501/22 та від 27 листопада 2024 року у справі № 558/450/22.

Предметом заявленого у межах справи №922/2484/24 позову є вимоги прокурора про усунення перешкоди власнику - державі в особі ФДМУ у користуванні та розпорядженні захисною спорудою цивільного захисту; визнання недійсним наказу в частині передачі захисної споруди цивільного захисту у власність відповідачу; про визнання право власності держави Україна в особі ФДМУ на частину підвальних приміщень загальною площею 149,9 кв. м, яка є захисною спорудою цивільного захисту. Мотивуючи позов, прокурор покликається на статтю 391 Цивільного кодексу України та Закон України «Про приватизацію державного майна».

Верховний Суд в ухвалі від 29.10.2025 зазначив, що Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що набуття приватної власності на них є неможливим у принципі, тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. У таких випадках порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Водночас відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є саме віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Разом із тим Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 29.10.2025 звернув увагу, що у практиці Верховного Суду існують різні підходи до визначення належного способу судового захисту у спорах цієї категорії. Зокрема, у межах Верховного Суду наявні відмінні підходи щодо розуміння правового режиму захисних споруд цивільного захисту, що, у свою чергу, безпосередньо впливає на можливість чи неможливість застосування негаторного позову як належного способу захисту. Зазначена відмінність підходів зумовлена тим, що можливість перебування відповідної споруди як такої, що може перебувати у приватній власності, або ж як об`єкта, який може належати виключно державі чи територіальній громаді, визначає зміст і межі застосовності кожного зі способів правового захисту.

Покликаючись на положення Закону України «Про приватизацію державного майна», Кодексу цивільного захисту України, Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138, у різних редакціях, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 29.10.2025 зазначила про наявність нормативного неузгодження між загальним приватизаційним законодавством і спеціальним регулюванням у сфері цивільного захисту, що фактично утворює колізію правових норм, яка стосується як визначення правового режиму відповідних об`єктів, так і допустимості їх перебування у приватній власності. У контексті розгляду спору така колізія безпосередньо впливає на визначення належного та ефективного способу судового захисту, оскільки правовий режим споруди, як об`єкта, що підлягає або не підлягає приватизації, обумовлює, чи є можливим застосування негаторного позову, чи ж правовідносини повинні врегульовуватися виключно шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, та призводить до того, що за тотожних обставин справи та аналогічного предмета позову суди різних юрисдикцій по-різному застосовують одні й ті самі норми законодавства, доходять протилежних правових висновків, обирають відмінні способи судового захисту.

Виходячи з наведеного, на думку колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 29.10.2025 у правозастосуванні норм законодавства України, що регламентують правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, правовий режим цивільного захисту та використання об`єктів цивільного захисту, наявна виключна правова проблема, яка полягає у: визначенні правового режиму захисних споруд цивільного захисту, що первинно перебували у державній та комунальній власності, а саме у з`ясуванні можливості або неможливості перебування таких об`єктів у приватній власності фізичних чи юридичних осіб; визначенні належного та ефективного способу судового захисту, застосування якого забезпечить відновлення порушеного права держави, відповідатиме його правовій природі та характеру порушення, буде пропорційним меті захисту та сприятиме досягненню завдань правосуддя й принципу процесуальної економії.

Ухвалою від 21.01.2026 Велика Палата Верховного Суду прийняла справу № 922/2484/24 до розгляду.

Предметом заявленого прокурором у межах даної справи позову є вимоги до ТОВ «Чікен плейс» про усунення позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні протирадіаційним укриттям. При цьому прокурор вважає, що належним способом захисту є пред`явлення негаторного позову з огляду на неможливість перебування спірного майна у власності відповідача.

З викладених обставин господарський суд, враховуючи предмет та підстави заявленого прокурором позову, доходить висновку, що правовідносини у межах даної справи та у межах справи № 922/2484/24 є подібними. Так, у межах цієї справи суду також необхідно надати оцінку питанню можливості або неможливості перебування протирадіаційного укриття у приватній власності та, відповідно, оцінити належність обраного прокурором способу захисту.

Відповідно до статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом господарських спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Тобто, виходячи з цієї норми, в першу чергу, суд має справедливо, з дотриманням принципу верховенства права, вирішити господарський спір.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підстави та умови зупинення провадження у справі врегульовані нормами статей 227, 227 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний або має право зупинити провадження у справі.

В силу приписів п. 7 ч. 1, ч. 3 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

У цьому випадку, згідно з приписами п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З викладених обставин господарський суд доходить висновку про наявність передбачених ст. 228 ГПК України правових підстав для зупинення провадження по даній справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/2484/24.

Керуючись ст. ст. 86, 177, 228, 229, 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №916/1282/25 зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №922/2484/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 16.03.2026.

Суддя С.П. Желєзна