ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. м. Київ Справа № 910/13002/25

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Войтенка В.В. розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича
до1. Господарського суду міста Києва 2. Держави Україна в особі Державної казначейської служби України
простягнення коштів
за участю представників:

сторін:не з`явились
суть спору:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича (далі позивач) до Господарського суду міста Києва (далі перший відповідач), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі другий відповідач) про стягнення 3000135 грн., з яких 135 грн. матеріальної шкоди, 3000000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку з незаконним поверненням позовної заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24, його позбавлено доступу до правосуддя та захисту порушених прав фермерського господарства у найкоротші строки, чим Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича завдана матеріальна та моральна шкода в заявлених до стягнення розмірах.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 22.10.2025 у справі № 910/13002/25 матеріали справи Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів передано до Північного апеляційного господарського суду для визначення суду першої інстанції, якому підсудна дана справи на підставі ч. 1 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного суду від 28.10.2025 у справі № 910/13002/25 визначено підсудність справи № 910/13002/25 за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва та Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України про стягнення коштів за Господарським судом Київської області та матеріали справи № 910/13002/25 направлено до Господарського суду Київської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 матеріали даної справи передано до розгляду судді Ю.В. Подоляку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання на 13.01.2026. Встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову упродовж двадцяти п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання відзиву та встановлено відповідачам строк для подачі заперечення на відповідь на відзив упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання відповіді на відзив.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом надсилання до їх електронних кабінетів копії ухвали в електронній формі.

Через систему «Електронний суд» від Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича надійшло клопотання від 25.11.2025 (вх. № суду 16534/25 від 26.11.2025), в якому позивач просив суд розглядати дану справу без його участі.

У встановлений судом строк від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву від 01.12.2025 № 5-10-10/26483 (вх. № суду 16829/2025 від 02.12.2025), в якому другий відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, які зводяться до того, що належним відповідачем у даній справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивача. Крім того, другий відповідач зазначає, що у позивача відсутні підстави для відшкодування шкоди, заподіяної на його думку діями першого відповідача. Позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діяннями першого відповідача та його вини в її заподіянні. Також другий відповідач посилається на помилковість обраного способу захисту прав позивача, оскільки кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У встановлений судом строк від Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича надійшла відповідь на відзив від 02.12.2025 (вх. № суду 16892/25 від 03.12.2025), в якій позивач наводить власні спростування на доводи другого відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. В поданій відповіді на відзив, позивач просить суд вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України а саме: Чи фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддів (судів). Чи може дане право бути обмежене, у яких випадках, на підставі яких норм Конституції України. Також позивач просить суд у випадку виявлення судом, що позивачем подано позовну заяву до неналежного відповідача замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У встановлений судом строк від Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від 17.12.2025 (вх. № суду 17776/25 від 18.12.2025), в якому перший відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, які зводяться до того, що твердження позивача щодо позбавлення його доступу до правосуддя не знаходять свого підтвердження, оскільки справа № 910/3084/24 за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Державного бюро розслідувань про стягнення 1000000,00 грн. моральної шкоди була розглянута судами та рішення по ній набрало законної сили 29.01.2025. Щодо вимоги відшкодування матеріальної шкоди, то перший відповідач зазначає, що поштові витрати позивача за своєю суттю є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи № 910/3084/24, а не матеріальною шкодою. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, перший відповідач зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували, що внаслідок дій Господарського суду міста Києва щодо поверненням позовної заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24, йому завдано будь-яку шкоду, зокрема, моральну та в чому конкретно виразилась така шкода.

У встановлений судом строк від Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича надійшла відповідь на відзив від 18.12.2025 (вх. № суду 17831/25 від 19.12.2025), в якій позивач наводить власні спростування на доводи першого відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. В поданій відповіді на відзив, позивач просить суд вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України а саме: Чи фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддів (судів). Чи може дане право бути обмежене, у яких випадках, на підставі яких норм Конституції України. Також позивач просить суд у випадку виявлення судом, що позивачем подано позовну заяву до неналежного відповідача замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.01.2026 у даній справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2026.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного бюро розслідувань про стягнення 1000000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24 вказану позовну заяву і додані до неї документи повернуто Фермерському господарству Бурки Віталія Володимировича.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2024 апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24 задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/3084/24 скасовано. Справу №910/3084/24 направлено до Господарського суду міста Києва на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Звертаючись з даним позовом позивач вказує, що у зв`язку з незаконним поверненням позовної заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24, його позбавлено доступу до правосуддя та захисту порушених прав фермерського господарства у найкоротші строки, чим Фермерському господарству Бурки Віталія Володимировича завдана матеріальна та моральна шкода в заявлених до стягнення розмірах.

Позивач зазначає, що завдана моральна шкода полягає в приниженні ділової репутації у зв`язку з порушенням прав, порушенні нормальних ділових зв`язків через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства, порушенні стосунків з оточуючими людьми так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що фермерське господарство не веде свою діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яке відмовляє в задоволенні вимог говорить, що вимоги фермерського господарства незаконні. Для відновлення попереднього стану позивач, враховуючи допущені порушення норм Конституції України і Законів України, вважає, що адекватним до відшкодування розміром моральної шкоди є 3000000,00 грн.

Матеріальна шкода визначена позивачем у розмірі 135,00 грн., полягає в оплаті поштової кореспонденції на направлення на адресу: Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24; Державного бюро розслідувань копії апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24; Господарського суду міста Києва позовної заяви до Державного бюро розслідувань на виконання вимог постанови Північного апеляційного господарського суду. На підтвердження понесених поштових витрат у розмірі 135 грн., позивач додав до позовної заяви фіскальні чеки «Укрпошта» від 20.03.2024 № 595, від 20.03.2024 № 609, від 15.06.2024 № 598 та відповідні супровідні листи.

Господарський суд міста Києва перший відповідач у справі проти вказаних вимог заперечує, з підстав, які зводяться до того, що твердження позивача щодо позбавлення його доступу до правосуддя не знаходять свого підтвердження, оскільки справа № 910/3084/24 за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Державного бюро розслідувань про стягнення 1000000,00 грн. моральної шкоди була розглянута судами та рішення по ній набрало законної сили 29.01.2025. Тобто, позивач скористався своїм правом доступу до правосуддя, гарантованим Конституцією України. Щодо вимоги відшкодування матеріальної шкоди, то перший відповідач зазначає, що витрати позивача у розмірі 135,00 грн. на направлення копій апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24 за своєю суттю є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи № 910/3084/24, а не матеріальною шкодою. У випадку задоволення позовних вимог, вони були б розподілені у відповідності до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Щодо вимоги відшкодування моральної шкоди, перший відповідач зазначає, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували, що внаслідок дій Господарського суду міста Києва щодо поверненням позовної заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24, йому завдано будь-яку шкоду, зокрема, моральну та в чому конкретно виразилась така шкода. Крім того, позивачем не надано доказів, що внаслідок дій Господарського суду міста Києва було «принижено його ділову репутацію, порушено ділові зв`язки через неможливість продовжувати активну підприємницьку діяльність, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузували з фермерського господарства». В свою чергу розмір заявленої позивачем суми моральної шкоди належним чином не обґрунтовано, не надано розрахунку чи критеріїв, з яких виходив позивач при визначенні заявленої до стягнення суми.

Державна казначейська служба України другий відповідач у справ заперечує проти позовних вимог позивача, з підстав, які зводяться до того, що належним відповідачем у даній справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоду. Казначейство не порушувало жодних прав та інтересів позивача. Крім того, другий відповідач зазначає, що у позивача відсутні підстави для відшкодування шкоди, заподіяної на його думку діями першого відповідача, позаяк відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, оскарження дій і бездіяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені (пункт 78-80 постанови від 08.05.2018 у справі № 521/18287/15-ц: пункти 62-64 постанови від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-1). Позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діяннями першого відповідача та його вини в її заподіянні. Також другий відповідач посилається на помилковість обраного способу захисту прав позивача, оскільки кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

З огляду на вказані підстави вимог та заперечень суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідачем у справі, предметом якої є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, дійсно повинна бути держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Державна казначейська служба України є лише органом, який здійснює списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, тобто виконує судове рішення в разі задоволення позову і може бути залучена до вирішення спору в якості співвідповідача.

Застосовуючи положення ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 сформульований висновок про те, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non («умова, без якої не може бути») (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19).

Згідно ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України)

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не навів та не довів суду належними та допустимими доказами моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав у зв`язку з поверненням позовної заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24, що полягає у приниженні ділової репутації, порушенні нормальних ділових зв`язків через неможливість продовження активної підприємницької діяльності для забезпечення діяльності фермерського господарства, порушення стосунків з оточуючими людьми так як всі родичі та знайомі глузують, стверджуючи, що фермерське господарство не веде свою діяльність в межах закону, адже кожне рішення органу державної влади, яким відмовлено господарству в задоволенні вимог говорить, що такі вимоги є незаконними.

Стверджуючи про те, що у зв`язку з незаконним поверненням позовної заяви Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24, позивачу була завдана моральна шкода в розмірі 3000000,00 грн., позивач не доводить належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між неправомірними діями, та її результатом - моральною шкодою. До позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів щодо завдання такої шкоди.

Також позивач не обґрунтував розмір заявленої до стягнення моральної шкоди, не вказав, чим керувався при визначенні суми в розмірі 3000000,00 грн.

З оглядку на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3000000,00 грн. моральної шкоди є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про стягнення 135,00 грн. матеріальної шкоди, яка полягає в понесених позивачем поштових витрат на направлення: на адресу Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24; на адресу Державного бюро розслідувань копій апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі № 910/3084/24; на адресу Господарського суду міста Києва позовної заяви до Державного бюро розслідувань на виконання вимог постанови Північного апеляційного господарського суду, суд вказує на наступне.

Зазначені поштові витрати позивача за своєю суттю є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи № 910/3084/24.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Розподіл судових витрат у господарській справі пов`язаних з її розглядом та вирішенням має проводитися судом, який ухвалював судове рішення у справі.

Враховуючи, що вказані витрати позивач поніс у зв`язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду іншої справи № 910/3084/24, такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат та відшкодовуються у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнати збитками чи шкодою і стягувати за позовною заявою в іншому провадженні, у зв`язку з цим питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 135,00 грн. матеріальної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки понесені позивачем поштові витрати не є збитками чи шкодою, а відносяться до судових витрат у справі № 910/3084/24, що розподіляються за правилами, встановленими процесуальним законодавством, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

У відповідях на відзиви відповідачів, позивач, для уникнення непорозумінь при застосуванні вимог ст. 8,40, 55, 56, 124 Конституції України, керуючись статтею 147, пунктом 1 статті 150 Конституції України, статтями 17, 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішенням Європейського суду з прав людини від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України», просить суд вирішити питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України а саме: Чи фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддів (судів),

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» рішення про звернення до Конституційного Суду України з питань конституційності законів та інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України приймає Пленум Верховного Суду.

Враховуючи підстави заявлення вказаного клопотання позивача, суд зазначає, що заявлене клопотання за змістом не стосується тлумачення статті 56 Конституції України та роз`яснення змісту і мети правових норм, яке є загальнообов`язковим для всіх суб`єктів їх застосування і реалізації, а спрямоване на встановлення факту порушення суб`єктивного права позивача на відшкодування за рахунок держави шкоди та захисту цього права, тобто вирішення спору по суті.

Результат аналізу статті 56 Конституції України та статей 1173, 1174 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стаття 56 Конституції України є загальною нормою, якою встановлено право особи на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Водночас норми Глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України є спеціальними та визначають у передбачених цією главою випадках підстави й порядок відшкодування майнової та моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для ініціювання процедури звернення до Конституційного Суду України щодо тлумачення ст. 56 Конституції України, а відтак відмовляє в задоволенні клопотань позивача, які містяться у відповідях на відзиви відповідачів про вирішення питання щодо звернення до Конституційного Суду України з поданням щодо тлумачення ст. 56 Конституції України а саме: Чи фермерське господарство має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної і моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суддів (судів).

Щодо клопотань позивача, які містяться у відповідях на відзиви відповідачів про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача у випадку виявлення судом, що позивачем подано позовну заяву до неналежного відповідача, то суд відмовляє в їх задоволені, позаяк визначення відповідачів, предмета і підстав позову є виключно правом позивача, позивач самостійно визначає до кого пред`явити вимоги. В той же час, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів. Звертаючись з даним позовом позивач визначив відповідних відповідачів, які повинні відповідати за пред`явленим позовом. Інших, конкретно визначених позивачем осіб, які повинні відповідати за пред`явленим позовом, позивач суду не вказав.

Звертаючись з даним позовом позивач посилаючись на п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» вказував, що судовий збір за подання даного позову не справляється.

Згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За огляду на викладене, розподіл витрат по сплаті судового збору за подання даного позову не здійснюється.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду міста Києва, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення 3000135 грн., з яких 135 грн. матеріальної шкоди, 3000000 грн. моральної шкоди відмовити повністю.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 04.03.2026.

Суддя Ю.В. Подоляк