ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа №910/9966/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

учасники справи:

Панасевич Я.М. (особисто)

представник позивача: Панченко О.О.

представник відповідача: Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панасевича Ярослава Миколайовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 (повний текст складено 07.11.2025)

у справі №910/9966/25 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Панасевича Ярослава Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Флаш Прайм"

про стягнення 2 247 845,04 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Панасевич Ярослав Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Флаш Прайм" (далі - ТОВ "Флаш Прайм") заборгованості у розмірі 2 247 845,04 грн, з яких: 2 228 400,00 грн - борг за договорами безвідсоткової позики, 10 404,09 грн - три проценти річних, 9 040,95 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ФОП Панасевич Я.М. посилається на неналежне виконання відповідачем його зобов`язань з повернення грошових коштів за договорами безвідсоткової позики між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою від 28.03.2025 №1-28/03 та від 17.04.2025 №1-17/04, у зв`язку з чим у ТОВ "Флаш Прайм" наявна заборгованість у розмірі 2 228 400,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10 404,09 грн трьох процентів річних та 9 040,95 грн інфляційних втрат, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Флаш Прайм" на користь ФОП Панасевича Я.М. 428 400,00 грн основного боргу, 3 450,67 грн трьох процентів річних, 8 166,07 грн інфляційних втрат та 5 280,21 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення 428 400,00 грн основного боргу за договором №1-28/03 є обґрунтованими та нормативно доведеними і тому вони підлягають задоволенню. У той же час, позивачем не доведено суду, поза розумним сумнівом, факт передання суми позики у розмірі 1 800 000,00 грн за договором №1-17/04, у зв`язку з чим у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити. При цьому, здійснивши перерахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, в межах періоду розрахунку позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних підлягають повному задоволенню, а інфляційні втрати - частково, у розмірі 8 166,07 грн. Крім того, вимога про стягнення трьох процентів річних, нарахованих на заборгованість за договором №1-17/04, місцевим господарським судом залишена без задоволення, як похідна від основної вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 1 800 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, ФОП Панасевич Я.М. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25, в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Флаш Прайм" 1 800 000,00 грн заборгованості та 6 953,42 грн процентів річних. В іншій частині рішення залишити без змін.

Так, апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, в частині відмови у задоволені позовних вимог, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права. Зокрема, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки обставинам, підійшов формально до розгляду справи.

Так, скаржник зазначає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив, зокрема, належність та допустимість висновку експерта, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору у даній справі, припустившись у зв`язку з цим, порушення вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо ухвалення рішення, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності.

На переконання апелянта, місцевий господарський суд належним чином не дослідив довіреність від 17.04.2025 №1-Б, яка є належним підтвердженням передачі грошових коштів, в контексті статті 1047 ЦК України.

Також, позивач вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, фактично поклав на позивача надмірний і неможливий для виконання тягар доказування, що суперечить статтям 13, 74, 76, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, а також усталеній практиці Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо справедливого розподілу тягаря доказування.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів, що не були подані під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме квитанцію про зарахування коштів від 17.04.2025 та адвокатські запити.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 апеляційну скаргу ФОП Панасевича Я.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2025 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

02.12.2025, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Панасевича Я.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.01.2026. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9966/25. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 24.12.2025.

18.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9966/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 розгляд апеляційної скарги ФОП Панасевича Я.М. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 відкладено до 18.02.2026.

У судовому засіданні 18.02.2026 оголошено перерву до 04.03.2026.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, у порядку статті 263 ГПК України, своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

Щодо клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів, що не були подані під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме квитанцію про зарахування коштів від 17.04.2025 та адвокатські запити, колегія суддів зазначає таке.

За змістом частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, в обґрунтування наведеного клопотання позивач посилається на те, що з метою додаткового встановлення обставин, а саме обставин зарахування коштів на рахунок відповідача, новим уповноваженим представником позивача адвокатом Панченко О.О. скеровано адвокатські запити до відповідача, а також до банку.

27.11.2025 на електронну адресу уповноваженого представника позивача надійшов лист директора ТОВ "Флаш Прайм", до якого останній долучив докази внесення директором Бондаренком В.В. грошових коштів за довіреністю від 17.04.2025 №1-Б на виконання умов договору, а саме квитанцію про зарахування коштів №@2PL655909 від 17.04.2025.

Крім того, відповідач тривалий час, посилаючись на непереборні обставини, порушував строки надання відповіді на адвокатський запит. Ці обставини, а також, ненадання відзиву на позовну заяву, свідчать про зловживання своїми правами та очевидного затягування розгляду справи.

Зазначені докази не були долучені в суді першої інстанції, оскільки перебували у розпорядженні відповідача, більш того позивач вважав, що наданих до суду першої інстанції доказів достатньо для встановлення об`єктивних обставин справи.

Враховуючи обґрунтованість наведених позивачем доводів, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вищенаведеного клопотання позивача.

Явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 04.03.2026 з`явилися позивач та представники сторін.

Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав та просили її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25, в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Флаш Прайм" 1 800 000,00 грн заборгованості та 6 953,42 грн процентів річних.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав апеляційну скаргу та погодився з її доводами та вимогами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

28.03.2025 між ФОП Панасевичем Я.М. (позикодавець) та ТОВ "Флаш Прайм" (позичальник) укладено договір безвідсоткової позики №1-28/03, відповідно до пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в сумі 428 400,00 грн, а останній зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк встановлений цим договором.

Відповідно до пункту 2 договору №1-28/03, після укладання договору позивач, перераховує відповідачу грошові кошти на вказаний розрахунковий рахунок у повному обсязі.

За умовами пункту 3 договору №1-28/03 відповідач зобов`язався повернути позивачу позику (грошові кошти у такій самій сумі, що передані йому позивачем) у строк до 30.04.2025. При цьому, повернення позики може бути здійснено за період різними частинами.

На підставі вказаного договору безвідсоткової позики позивачем 31.03.2025 перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 428 400,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 31.03.2025 №457B-7E2H-Р33Т-64НМ та від 31.03.2025 №203.

Незважаючи на сплив вказаного у пункті 3 договору строку, станом на дату подання позовної заяви грошові кошти за договором безвідсоткової позики від 28.03.2025 №1-28/03 позивачу не повернуті.

14.07.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №14/07-1 щодо повернення грошових коштів за договором безвідсоткової позики від 28.03.2025 №1-28/03. Проте вказана претензія залишилась без задоволення.

Також, 17.04.2025 між ФОП Панасевичем Я.М. (позикодавець) та ТОВ "Флаш Прайм" (позичальник) укладено договір безвідсоткової позики №1-17/04, відповідно до пункту 1 якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 1 800 000,00 грн, а останній зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк встановлений цим договором.

Згідно з пунктом 2 договору №1-17/04, після укладання договору, позивач перераховує відповідачу грошові кошти на вказаний розрахунковий рахунок у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 договору №1-17/04 відповідач зобов`язався повернути позивачу позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позивачем) у строк до 20.06.2025. При цьому, повернення позики може бути здійснено за період різними частинами.

На підставі вказаного договору безвідсоткової позики позивачем 17.04.2025 передано відповідачу грошові кошти в сумі 1 800 000,00 грн, що підтверджується довіреністю №1-Б (типова форма №М-2), виданою 17.04.2025.

Незважаючи на сплив вказаного у пункті 3 договору строку, станом на дату подання позовної заяви, грошові кошти за договором безвідсоткової позики від 17.04.2025 №1-17/04 позивачу не повернуті.

14.07.2025 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №14/07-2 щодо повернення грошових коштів за договором безвідсоткової позики від 17.04.2025 №1-17/04. Проте вказана претензія залишилась без задоволення.

29.07.2025 на адресу позивача надійшов гарантійний лист відповідача від 29.07.2025 №29/07-1, у якому останній підтвердив наявність прострочених грошових зобов`язань за вищевказаними договорами безвідсоткової позики у розмірі 2 228 400,00 грн та ознайомлення з відповідними претензіями позивача. Крім того, гарантійний лист містив зобов`язання відповідача про сплату частини суми заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом, ФОП Панасевич Я.М. посилається на те, що умови договорів безвідсоткової позики не виконуються, відповідач ухиляється від взятих на себе за договорами позики обов`язків та, станом на день написання позовної заяви, позики не повернув.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 оскаржується позивачем, в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача 1 800 000,00 грн боргу за договором безвідсоткової позики від 17.04.2025 №1-17/04 та 6 953,42 грн процентів річних нарахованих на наведену суму боргу, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ФОП Панасевича Я.М. підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в оскаржуваній частині виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору

За приписами частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту надання позивачем відповідачу позики за договором від 17.04.2025 №1-17/04 у розмірі 1 800 000,00 грн до матеріалів справи долучено довіреність від 17.04.2025 №1-Б.

Дана довіреність видана директору відповідача на здійснення банківських операцій від ФОП Панасевича Я.М. - внесення готівкових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Флаш Прайм". Визначено цінності, які належить отримати - готівкові кошти у розмірі 1 800 000,00 грн.

Так, місцевий господарський суд зазначив, що умовами пункту 2 договору №1-17/04 сторонами узгоджено спосіб надання позики. Зокрема, після укладання договору позивач перераховує відповідачу грошові кошти на вказаних розрахунковий рахунок у повному обсязі.

У розділі "підписи" договору №1-28/03 містяться банківські реквізити відповідача - IBAN НОМЕР_1 в АТ "Сенс Банк".

Матеріали справи не містять доказів здійснення позивачем переказу грошових коштів у розмірі 1 800 000,00 грн на банківський рахунок відповідача.

Щодо долученої довіреності від 17.04.2025 №1-Б суд першої інстанції зазначив, що з її змісту вбачається, що остання наділяє директора відповідача правом на отримання від позивача готівкових коштів у розмірі 1 800 000,00 грн для подальшого внесення зазначених коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Разом із тим, остання не є доказом фактичного здійснення банківського переказу.

Судом першої інстанції враховано долучений до матеріалів справи гарантійний лист від 29.07.2025 №29/07-1, яким директор відповідача підтверджує наявність прострочених грошових зобов`язань перед позивачем у загальному розмірі 2 228 400,00 грн.

Таким чином, на переконання місцевого господарського суду, долучені до матеріалів справи довіреність та гарантійний лист не є належними та допустимими доказами надання позивачем відповідачу позики за договором №1-17/04 у розмірі 1 800 000,00 грн.

Разом із тим, судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або Законом.

Так, у матеріалах справи міститься довіреність, відповідно до якої директор ТОВ "Флаш Прайм" Бондаренко В.В. уповноважувався внести отримані в позику грошові кошти на розрахунковий рахунок відповідача, відповідно до умов договору позики. Наявність такої довіреності свідчить, що саме директор ТОВ "Флаш Прайм", як посадова особа юридичної особи, прийняв на себе обов`язок забезпечити фактичне внесення цих коштів у спосіб, визначений договором - безготівковим перерахуванням на банківський рахунок позичальника.

Як стверджує позивач, відповідно до статей 92, 97 ЦК України, а також статей 65, 89 Господарського кодексу України, директор відповідача є одноосібним виконавчим органом, який діє від імені товариства, зобов`язаний забезпечувати належне ведення фінансових операцій та несе відповідальність за неналежне виконання покладених на нього повноважень. Саме директор організовує фінансово-господарську діяльність товариства, у тому числі забезпечує належне оформлення та рух грошових коштів. Таким чином, у випадку, коли директор відповідача отримав від позивача готівкові кошти для їх подальшого внесення на банківський рахунок позичальника, однак не здійснив такого внесення або не підтвердив його документально, це свідчить про неналежне виконання директором покладених на нього обов`язків. У такому разі саме недобросовісні дії посадової особи Товариства призвели до того, що умови договору позики щодо форми передачі коштів не були виконані належним чином.

У даній справі ТОВ саме визначило директора уповноваженою особою для отримання позики, тому всі наслідки недобросовісної чи незаконної поведінки директора повинні покладатися на відповідача, а не на позивача-кредитора.

Отже, навіть якщо суд вважає форму передачі коштів неналежною через відсутність банківського переказу, це не може бути підставою для висновку, що позика не була фактично надана. Натомість це свідчить лише про можливе неналежне виконання внутрішніх організаційних та фінансових процедур з боку посадової особи Товариства, що не може позбавляти кредитора права вимагати повернення фактично переданих грошових коштів.

Враховуючи викладене, у даному випадку директор ТОВ "Флаш Прайм", який згідно з відомостями з відкритих реєстрів одночасно є його єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником, діяв при отриманні грошових коштів саме як орган юридичної особи, у зв`язку з чим усі його дії та бездіяльність прямо покладаються на ТОВ, у розумінні статті 92 ЦК України.

У той же час, як вбачається з наданої скаржником квитанції про виконання ПД від 17.04.2025 №@2PL655909, Бондаренко В.В. вніс на рахунок відповідача суму грошових коштів в розмірі 1 800 000,00 грн з призначенням платежу: "Згідно Договору №1-17/04 від 17.04.2025 на підставі Довіреності №1-6 від 17.04.2025".

Враховуючи пункт 3 договору №1-17/04, а також, наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача юридичного обов`язку повернути не пізніше 20.06.2025 отриману від позивача суму позики за договором №1-17/04 у розмірі 1 800 000,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 1 800 000,00 грн.

З огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачем апеляційної скарги, колегія суддів вважає заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення 1 800 000,00 грн основного боргу за договором від 17.04.2025 №1-17/04 обґрунтованими та нормативно доведеними, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.

Також, позивачем нараховано на суму заборгованості у розмірі 1 800 000,00 грн до стягнення з відповідача три проценти річних у розмірі 6 953,42 грн за період з 21.06.2025 до 06.08.2025.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних, в межах періоду розрахунку позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 6 953,42 грн підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП Панасевича Я.М. підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на ТОВ "Флаш Прайм", відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панасевича Ярослава Миколайовича на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9966/25 скасувати, в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення 1 800 000,00 грн основного боргу, 6 953,42 грн трьох процентів річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Флаш Прайм" (03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 7; ідентифікаційний код 45515194) на користь Фізичної особи-підприємця Панасевича Ярослава Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 1 800 000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн 00 коп основного боргу, 6 953 (шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн 42 коп трьох процентів річних та 21 683 (двадцять одна тисяча шістсот вісімдесят три) грн 44 коп судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Флаш Прайм" (03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 7; ідентифікаційний код 45515194) на користь Фізичної особи-підприємця Панасевича Ярослава Миколайовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 32 525 (тридцять дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) грн 16 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/9966/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 09.03.2026.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов