ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

19.02.2026м. ДніпроСправа № 904/41/26

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СИМБІРЦЕВА 1", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця Моргуна Анатолія Миколайовича, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 82 444,53 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Зарівна С.В. - адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СИМБІРЦЕВА 1" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Моргуна Анатолія Миколайовича заборгованості в сумі 82444,53 грн, з яких: 68858,40 грн основний борг, 3121,60 грн 3% річних, 10464,53 грн інфляційні втрати.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем - власником приміщень № 55 та № 59 у будинку № 1 по вул. Симбірцева у м. Кривому Розі Дніпропетровської області своїх зобов`язань зі сплати на користь позивача внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період із серпня 2021 року по листопад 2025 року (далі спірний період).

Ухвалою суду від 15.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

27.01.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС від представника відповідача адвоката Зарівної С.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що спірні правовідносини щодо стягнення внесків виникли з права власності на нерухоме майно члена ОСББ - фізичної особи та його обов`язку як власника утримувати таке майно, а не у зв`язку з його господарською діяльністю.

Звертає увагу заявник і на те, що власником спірних приміщень є фізична особа. Матеріали справи не містять доказів здійснення Моргуном Анатолієм Миколайовичем господарської діяльності у спірний період за адресою ОСББ.

До того ж, за твердженням відповідача, чинне законодавство України не пов`язує виникнення обов`язку члена ОСББ зі здійсненням господарської діяльності, наявність статусу підприємця не трансформує всі правовідносини фізичної особи у господарські.

Відтак відповідач вважає, що спір не є господарським у розумінні статті 20 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі частини першої статті 231 цього Кодексу.

27.01.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС від представника відповідача адвоката Зарівної С.В. також надійшла заява про перехід до розгляду справи № 904/41/26 за правилами загального позовного провадження та клопотання про продовження процесуального строку для надання відзиву.

Ухвалою від 28.01.2026 господарським судом вирішено проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 19.02.2026 об 11:40 год та запропоновано позивачу надати до 17.02.2026 письмову правову позицію щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

17.02.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС від представника позивача адвоката Макарової А.Ф. надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в яких остання зазначила про те, що за інформацією з ЄДР одним із видів економічної діяльності відповідача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Посилається позивач також й на те, що у долученому до матеріалів справи договорі купівлі-продажу приміщення № 59 від 02.04.2009, реєстровий № 803, покупцем зазначений відповідач - фізична особа-підприємець Моргун Анатолій Миколайович. До того ж на день подання позовної заяви у спірних приміщеннях (№№ 55, 59 по вул. Симбірцева, 1) функціонує заклад харчування, на підтвердження чого позивач надав фотознімки.

На думку позивача указані обставини свідчать про наявність ознак господарського спору, а тому останній позов має вирішуватися Господарським судом Дніпропетровської області.

У судове засідання 19.02.2026 представник позивача адвокат Макарова А.Ф. не з`явилася. Натомість подала клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи здійснюється судом без участі представника позивача.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала клопотання про закриття провадження у справі із зазначених у ньому підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18, від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина перша статті 2 Цивільного кодексу України).

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, частиною першою якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

За частиною першою статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 27.06.2018 у справі № 916/2791/16.

Відповідно до статті 385 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III (із змін. і доп.) "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі Закон № 2866-III).

За змістом частини четвертої статті 4 Закону № 2866-III основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання (серед іншого): укладати договори; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів (ч. 1 ст. 16 Закону № 2866-III).

Згідно з частиною п`ятою статті 4 Закону № 2866-III господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

У цій справі позивач звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця Моргуна Анатолія Миколайовича як власника спірних нежитлових приміщень, з яким відсутні договірні відносини, зазначаючи при цьому про його обов`язок вносити щомісячні платежі на утримання будинку та прибудинкової території.

Разом з тим наявність у відповідача статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця він виступає в такому статусі у всіх правовідносинах.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відтак цивільні права й обов`язки фізичної особи набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 916/2791/16 (п.п. 51 - 53).

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлові приміщення №№ 55, 59 у будинку АДРЕСА_1 належать фізичній особі Моргуну Анатолію Миколайовичу на праві приватної власності (а.с. 18 - 21, 25).

Варто зазначити, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізичну особу-підприємця та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця, а лише встановлює, що остання відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи.

У даному випадку власником спірних нежитлових приміщень є Моргун Анатолій Миколайович як фізична особа.

За змістом положень статей 6, 15 Закону № 2866-III об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках), які й зобов`язані своєчасно та у повному обсязі сплачувати належні платежі.

За вказаних обставин суд доходить висновку про відсутність доказів виникнення між сторонами у цій справі господарських відносин, що свідчить про те, що справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Тому доводи позивача, викладені ним у запереченнях проти закриття провадження у справі, судом відхиляються як необгрунтовані.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.2 ст. 231 ГПК України).

Відповідно до статті 19 ЦПК України справа відноситься до цивільної юрисдикції загальних судів з урахуванням визначеної цим Кодексом територіальної підсудності.

Відповідно до частини третьої статті 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 ГПК України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, позивач не позбавлений права звернутися з клопотанням про повернення судового збору у сумі 3028,00 грн, сплаченого ним за платіжною інструкцією № 67 від 30.12.2025.

Зважаючи на те, що справа не підлягає розгляду господарським судом і провадження у справі закривається, судом не розглядаються заява відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про продовження процесуального строку для надання відзиву.

Керуючись ст.ст. 231 - 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 904/41/26 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СИМБІРЦЕВА 1" до Фізичної особи-підприємця Моргуна Анатолія Миколайовича про стягнення 82 444,53 грн, з яких: 68858,40 грн основний борг, 3121,60 грн 3% річних, 10464,53 грн інфляційні втрати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення - 19.02.2026 та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Повна ухвала складена 02.03.2026.

Суддя І.І. Колісник