ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. м. Київ Справа № 910/12323/25

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Львівського обласного центру зайнятості

79039, Львівська область, місто Львів, вулиця Бортнянського, будинок 11-А,

до Приватного підприємства «Древлянське»

08420, Київська область, Бориспільський район, село Переяславське, вулиця Привокзальна, будинок 2-А,

про відшкодування шкоди в розмірі 10903,27 грн

Обставини справи:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява (вх.№12323/25 від 02.10.2025) Львівського обласного центру зайнятості до Приватного підприємства «Древлянське» про відшкодування шкоди в розмірі 10903,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2025 позовну заяву Львівського обласного центру зайнятості до Приватного підприємства «Древлянське» про стягнення 10903,27 грн з усіма доданими до неї матеріалами передано до Господарського суду Київської області.

Через канцелярію Господарського суду Київської області (вх. №1083/25 від 21.10.2025) надійшли матеріали справи №910/12323/25.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 справу №910/12323/25 передано на розгляд судді Саванчук С.О.

Відповідно до частини 6 статті 31 Господарського процесуального кодексу України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 гривень.

За позовною заявою Львівського обласного центру зайнятості заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 10903,27 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.11.2025 прийнято позовну заяву (вх. №1083/25 від 21.10.2025) Львівського обласного центру зайнятості до Приватного підприємства «Древлянське» про відшкодування шкоди в розмірі 10903,27 грн до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12323/25; розгляд справи №910/12323/25 призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (вх.№15630/25 від 10.11.2025).

За результатом розгляду клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При відкритті провадження у справі суд, з урахуванням того, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та з огляду на наявні матеріали справи, у зв`язку із відсутністю клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У клопотанні позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (вх.№15630/25 від 10.11.2025) не наведено жодного доводу щодо необхідності проведення судового засідання у справі, щоб суд міг оцінити обгрунтованість такого доводу.

Згідно з частиною 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на вищенаведене, оскільки предметом позову в цій справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин, предмет доказування у справі та надані суду докази не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, висновок про що, зокрема, покладений в основу ухвали Господарського суду Київської області від 06.11.2025, а заявник не наводить доводів необхідності проведення судових засідань, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін як необґрунтованого.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права та можливості викладати свої доводи на підтримку позову у відповідних заявах по суті справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Львівського обласного центру зайнятості про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (вх.№15630/25 від 10.11.2025).

Відповідач своїм правом на заперечення позову, в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву.

Судом вчинені всі належні дії для своєчасного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи: копії ухвал Господарського суду Київської області від 06.11.2025, від 14.11.2025 направлялись на адресу місцезнаходження відповідача, яка встановлена судом за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та були повернуті підприємством поштового зв`язку за зворотною адресою без вручення, з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (штрих-кодовий ідентифікатор R11, R88).

Суд наголошує, що Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Таким чином, суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

З урахуванням належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатом з`ясування всіх фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічного та повного дослідження матеріалів справи, суд

встановив:

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про зайнятість населення» відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», іншими актами законодавства.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

- безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

- безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

- зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно;

- зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Частиною 2 статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що статус зареєстрованого безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам у день подання ними особистої заяви про надання статусу зареєстрованого безробітного до будь-якого обраного ними територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від наявності або відсутності у таких осіб задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Частиною 1 статтею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що видами забезпечення за цим Законом, зокрема є допомога по безробіттю.

З матеріалів справи судом встановлено, що 11.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до Сколівського відділу Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості з заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю.

При реєстрації ОСОБА_1 надала трудову книжку НОМЕР_1 , в яку внесено запис про звільнення з Приватного підприємства «Древлянське» згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю в Україні 17.10.2024, відповідно до наказу від 16.10.2024 №20/Дз.

Наказом центру зайнятості №НТ241111 від 11.11.2024 ОСОБА_1 було надано статус безробітної та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 12.11.2024 згідно наказу від 12.11.2024 №НТ241112 відповідно до частини 2 статті 22, частини 3 статті 23 Закону України «Про загально обов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу.

За період з 12.11.2024 по 09.02.2025 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 10903,27 грн, що підтверджується довідкою про нарахування допомоги по безробіттю та платежі.

Судом встановлено, що згідно з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, затвердженого Міністерством економіки, Міністерством фінансів, Міністерством внутрішніх справ України від 10.09.2024 №23492/439/620, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування випадок безробіття», в порядку обміну, центром зайнятості 24.03.2025 було отримано інформацію від Пенсійного фонду України про перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Приватним підприємством «Древлянське» та звільнення з цього підприємства 31.12.2024, а також нарахування доходу в Приватному підприємстві «Древлянське» в період листопада - грудня 2024 року.

На підставі Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2024 №23492/439/620, Сколівським відділом Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості скеровано до Приватного підприємства «Древлянське» запит від 06.03.2025 №88/2025 щодо періоду перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Приватним підприємством «Древлянське» та отримання доходу. Лист повернувся 19.03.2025 з відміткою поштової служби - «адресат відсутній за вказаною адресою».

З метою проведення розслідування страхового випадку Сколівським відділом Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості скеровано запит від 11.04.2025 №10-513/25 до Бориспільської філії Київського обласного центру зайнятості за юридичною адресою Приватного підприємства «Древлянське» (Київська область, Бориспільський район, с. Переяславське, вул. Привокзальна, 2а), проте, за цією адресою суб`єкта господарювання не знайдено, що задокументовано Бориспільською філією Київського обласного центру зайнятості в акті розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття від 06.05.2025 №8.

З урахуванням відомостей, що надійшли шляхом обміну інформацією з Пенсійним фондом України, результати розслідування зафіксовані Стрийською філією Львівського обласного центру зайнятості в акті розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним від 17.07.2025 №194 та підтверджено, що ОСОБА_1 згідно з відомостями, що внесені у трудову книжку, працювала у Приватному підприємстві «Древлянське» з 03.10.2023 по 17.11.2024, а згідно з відомостями обміну з Пенсійним фондом України ОСОБА_1 працювала у Приватному підприємстві «Древлянське» з 03.10.2023 по 31.12.2024. У жовтні, листопаді та грудні 2024 року Приватним підприємством «Древлянське» здійснені нарахування ОСОБА_1 заробітної плати у сумі 8002,00 грн щомісяця.

Статтею 34 Кодексу законів про працю України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що у період, коли ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю, вона не була звільнена з Приватного підприємства «Древлянське» за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Відомості, які зазначені в наданих ОСОБА_1 документах та на підставі яких їй було присвоєно статус безробітної та виплачувалась допомога по безробіттю, є недостовірними.

Згідно з пунктом 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що виплата допомоги по безробіттю була нарахована та виплачена ОСОБА_1 на підставі недостовірних відомостей, внесених її роботодавцем - Приватним підприємством «Древлянське», позивач направив останньому повідомлення про відшкодування коштів у розмірі 10903,27 грн, в якому вимагав перерахувати на його рахунок кошти, що виплачені ОСОБА_1 у вигляді допомоги у сумі 10903,27 грн, однак відповідач на вказане повідомлення жодним чином не відреагував та відповіді не надав.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач позов не оспорив, доказів перерахування на рахунок позивача 10903,27 грн не надав.

За своєю правовою природою спірні правовідносини між сторонами справи є деліктними: позадоговірним завданням шкоди, а відшкодування коштів Фонду є деліктною відповідальністю, де підлягають доведенню: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок, вина.

При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Суд виходить з того, що допомога по безробіттю виплачена на підставі недостовірних відомостей, що виникли з вини роботодавця, отже, шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем, а не безробітною особою, оскільки якщо виплата допомоги по безробіттю стала можливою через неправдиві або некоректні відомості роботодавця, відповідальність несе саме роботодавець.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених господарським процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності господарського судочинства, положень Цивільного кодексу України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Свою вину у завданні шкоди позивачу відповідач не спростував, натомість матеріалами справи підтверджується, що спірна допомога по безробіттю виплачена на підставі недостовірних відомостей, що надані відповідачем, оскільки саме ним внесені відомості як до трудової книжки, так і подані до Пенсійного фонду України, а розмір заявленої до стягнення суми збитків відповідає розміру таких виплат.

Зокрема, згідно із статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993: пункт 2.3. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону; пункт 2.4. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З огляду на вказане, суд встановив, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до безпідставних виплат коштів Фонду у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття на підставі недостовірних відомостей, поданих особою, відтак, завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Оцінивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, сплачена позивачем сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 2422,40 грн.

Керуючись статтями 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх. №1083/25 від 21.10.2025) Львівського обласного центру зайнятості до Приватного підприємства «Древлянське» про відшкодування шкоди в розмірі 10903,27 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Древлянське» (08420, Київська область, Бориспільський район, село Переяславське, вулиця Привокзальна, будинок 2-А, ) на користь Львівського обласного центру зайнятості за наступними реквізитами: Одержувач: Львівський обласний центр зайнятості, , Банк: Держказначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 кошти в сумі 10903,27 грн (десять тисяч дев`ятсот три гривні двадцять сім копійок).

3. Стягнути з Приватного підприємства «Древлянське» (08420, Київська область, Бориспільський район, село Переяславське, вулиця Привокзальна, будинок 2-А, ) на користь Львівського обласного центру зайнятості судовий збір в сумі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) на рахунок UA7099612, одержувач: Львівський обласний центр зайнятості, банк: Держказначейська служба України, , МФО 820172, КЕКВ 2800 - повернення судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02.03.2026.

Суддя С.О. Саванчук