ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2026 р. Справа № 910/7599/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Алданової С.О.

Ходаківської І.П.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.02.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025

повний текст рішення складено 09.12.2025

у справі № 910/7599/25 (суддя Капцова Т.П.)

за позовом Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області

до 1. Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

2. Дніпропетровської обласної державної адміністрації

про визнання недійсними планово-картографічних матеріалів та розпорядження, скасування рішень державного реєстратора, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (відповідач-1) та Дніпропетровської обласної державної адміністрації (відповідач-2) про визнання недійсними планово-картографічних матеріалів та розпорядження, скасування рішень державного реєстратора.

Позовні вимоги мотивовано тим, що незаконна реєстрація за відповідачами права державної власності та права постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022 позбавляють можливості позивача зареєструвати право комунальної власності за ним на вказані земельні ділянки, а наявність безпідставно розроблених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, якими відповідачі обґрунтовують свої права на землі лісогосподарського призначення, обмежують позивача у праві провести інвентаризацію несформованих земельних ділянок лісогосподарського призначення на території Любимівської сільської ради.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7599/25, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання

11.09.2025 Господарським судом міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст судового рішення та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25 в позові відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що в силу пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом, землями комунальної власності вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Судом встановлено, що спірні земельні ділянки розташовані за межами населених пунктів, відтак позивач не є розпорядником спірних земельних ділянок, що свідчить про відсутність порушеного права позивача за захистом якого він звернувся до суду. В свою чергу, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові та не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25, 19.12.2025 Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та не з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що всі землі лісогосподарського призначення за межами населених пунктів в межах територіальних громад (сільських рад) є державною власністю та не переходили у комунальну власність, тому позивач не набув право розпорядження спірними землями. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що землі лісогосподарського призначення на території Любимівської сільської ради належать до категорії лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення або були раніше передані відповідачу у постійне користування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 матеріали апеляційної скарги Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у справі № 910/7599/25 передано головуючому судді: Сибізі О.М.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.12.2025 для розгляду апеляційної скарги Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у справі № 910/7599/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Алданова С.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/7599/25.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 910/7599/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7599/25 за апеляційною скаргою Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 та призначено розгляд справи на 12.02.2026.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області є органом місцевого самоврядування, що представляє Любимівську об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами.

На території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області знаходиться Любимівське лісництво, в кварталах 1, 6 - 22 якого Державне підприємство "Дніпровське лісове господарство" здійснювало лісогосподарську діяльність на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року та положень пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України, що вбачається з листа останнього № 01-05/318 від 07.09.2021.

Наказом від 04.11.2022 № 988 Державного агентства лісових ресурсів України припинено Державне підприємство "Дніпровське лісове господарство" шляхом реорганізації - приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та визначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" є правонаступником прав та обов`язків Державного підприємства "Дніпровське лісове господарство".

06.02.2023 Дніпропетровською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № Р-35/0/3-23 "Про проведення інвентаризації земель", яким вирішено провести інвентаризацію земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення державної власності орієнтовною загальною площею 500,00 га, розташованих у межах міст обласного значення та/або за межами населених пунктів на території Дніпропетровської області, та надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (пункт 1). Рекомендовано Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Південно-Східному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства (м. Дніпро), Східному лісовому офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у межах повноважень забезпечити розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, її погодження та затвердження у встановленому чинним законодавством порядку (пункт 2).

16.11.2023 Дніпропетровською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № Р-487/0/3-23 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності лісогосподарського призначення", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель лісогосподарського призначення державної власності 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Любимівська сільська рада (Філія "Дніпровське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарства "Ліси України", Любимівське лісництво) (пункт 1). Рекомендовано Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України": забезпечити здійснення відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення державної власності загальною площею 315,9216 га (кадастрові номери - :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022) у встановленому законодавством порядку; використовувати земельні ділянки відповідно до вимог законодавства за цільовим призначенням з урахуванням наявних обмежень (пункт 2).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.11.2024 № 404273250, від 22.11.2024 № 405018117, від 22.11.2024 № 405018124, від 22.11.2024 № 405019339, від 22.11.2024 № 405019326, від 22.111.2024 № 405019320 вбачається, що за Дніпропетровською обласною державною адміністрацією зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022 згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" № 5245-VI від 06.09.2012, а право постійного користування на вказані земельні ділянки - за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" на підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації № Р-487/0/3-23 від 16.11.2023.

У листі від 23.09.2024 № 779/32.7.4-2024 Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" зазначено, що відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування на території Любимівської сільської ради обліковуються землі лісогосподарського призначення, що передані в користування Любимівському лісництву філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в кварталах 1, 6 - 22, на площі 672,9 га.

На твердження позивача, державну реєстрацію за відповідачем-1 права постійного користування, а за відповідачем-2 права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022 проведено з порушенням вимог чинного законодавства, тому пункт 2 оспорюваного розпорядження та рішення державного реєстратора на підставі яких здійснено записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягають скасуванню, а планово-картографічні матеріали - визнанню недійсними, оскільки з 27.05.2021 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (в редакції від 28.04.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств.

Враховуючи відсутність у Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" доказів у підтвердження факту законного користування землями лісогосподарського призначення, що розташовані на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з 27.05.2021, тому такі землі є комунальною власністю територіальної громади.

Також позивач зазначає, що не всі земельні ділянки лісогосподарського призначення кварталів 1, 6 - 22 Любимівського лісництва на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області є сформованими, з метою припинення незаконного використання земель відповідачем-1 позивач просить визнати недійсними планово-картографічні матеріали лісовпорядкування від 2014 року, оскільки саме вони є підставою для користування землями лісогосподарського призначення.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом, в якому викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсними з 15.02.2016 (моменту затвердження) планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2014 року (проект організації і розвитку лісового господарства Любимівського лісництва ДП "Дніпропетровське лісове господарство") відносно земель лісогосподарського призначення ДП "Дніпровське лісове господарство" кварталу 1, 6-22 Любимівського лісництва на території Любимівської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області;

- визнати недійсним (незаконним) п. 2 розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації № Р-487/0/3-23 від 16.11.2023;

- скасувати рішення державного реєстратора Піщанської сільської ради Дніпропетровської області - Краснової Людмили Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75365298 від 03.10.2024 про державну реєстрацію права власності Дніпропетровської обласної державної адміністрації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:083:0023, номер відомостей про речове право: 56946244 та державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:083:0023, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав: 56946344;

- скасувати рішення державного реєстратора Піщанської сільської ради Дніпропетровської області - Краснової Людмили Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75371066 від 03.10.2024 про державну реєстрацію права власності Дніпропетровської обласної державної адміністрації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0270, номер відомостей про речове право: 56951471 та державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:067:0270, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав: 56951511;

- скасувати рішення державного реєстратора Піщанської сільської ради Дніпропетровської області - Краснової Людмили Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75364865 від 03.10.2024 про державну реєстрацію права власності Дніпропетровської обласної державної адміністрації на земельну ділянку з кадастровим номером 122148000:01:058:0003, номер відомостей про речове право: 56945831 та державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:058:0003, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав: 56945946;

- скасувати рішення державного реєстратора Піщанської сільської ради Дніпропетровської області - Краснової Людмили Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75365745 від 03.10.2024 про державну реєстрацію права власності Дніпропетровської обласної державної адміністрації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:083:0022, номер відомостей про речове право: 56946682 та державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:083:0022, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав: 56946751;

- скасувати рішення державного реєстратора Піщанської сільської ради Дніпропетровської області - Краснової Людмили Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75366667 від 03.10.2024 про державну реєстрацію права власності Дніпропетровської обласної державної адміністрації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:068:0453, номер відомостей про речове право: 56947483 та державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:068:0453, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав: 56947606;

- скасувати рішення державного реєстратора Піщанської сільської ради Дніпропетровської області - Краснової Людмили Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75369896 від 03.10.2024 про державну реєстрацію права власності Дніпропетровської обласної державної адміністрації на земельну ділянку з кадастровим номером :01:055:0001, номер відомостей про речове право: 56950524 та державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:055:0001, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав: 56950598.

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що передача у постійне користування Дніпропетровському ліспгосзагу, правонаступником якого він є, лісогосподарських земель Любимівського лісництва відбулася ще задовго до незалежності України та весь цей час вказані землі використовуються для потреб лісового господарства. Відповідно до підпункту "а" пункту 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України землі поза межами населених пунктів, що використовуються державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств), не можуть бути віднесені до комунальної власності. За доводами відповідача-1, розпорядником спірних земель є відповідач-2, який правомірно їх надав у постійне користування відповідачу-1.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечив, посилаючись на правомірність державної реєстрації права власності відповідача-2 на земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 315,9216 га (кадастрові номери: :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022) та права постійного користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народ. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Аналогічні положення закріплено у ст. 1, 2 Земельного кодексу України, відповідно до яких земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Зміст наведених норм Конституції України та Земельного кодексу України свідчать, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у земельних правовідносинах діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи ці повноваження, вказані органи вступають у правовідносини з юридичними та фізичними особами.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (ст. 1 Лісового кодексу України).

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у користування.

Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Згідно зі ст. 6 Лісового кодексу України усі ліси в Україні є власністю держави.

Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України.

Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати в запасі.

Положеннями ч. 1-3 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно зі ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України).

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені у статті 122 Земельного кодексу України, згідно з частинами 1 та 5 якої сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Самостійною категорією земель за основним цільовим призначенням є землі лісогосподарського призначення (пункт "е" частини 1 статті 19 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціальні лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно - оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково - дослідних робіт тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду.

06.09.2012 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", у пунктах 3, 4 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу; у державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку (пункт 5 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності").

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Проаналізувавши зміст підпункту "в" пункту 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що землі лісогосподарського призначення за межами населених пунктів у межах територіальних громад не переходять у комунальну власність та залишаються у державній власності.

Доводи позивача, що підпункт "в" пункту 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України охоплює як землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, так і землі лісогосподарського призначення виключно в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, судом оцінюються критично та не приймаються до уваги, оскільки тільки у підпункті "в" перелічуються категорії земель за їх цільовим призначенням, решта підпунктів стосується інших виключень, не пов`язаних із категоріями земель.

При цьому, враховуючи, що об`єкти і території природно-заповідного фонду залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України"), суд дійшов висновку, що наведене у підпункті "в" пункту 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України виключення щодо земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення стосується лише територій та об`єктів природно-заповідного фонду України, що розташовані на цих землях.

Що стосується доводів позивача, що з 27.05.2021 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, то колегія суддів зазначає, що позивач наведені положення Закону тлумачить на власний розсуд та помилково ототожнює землі, розташовані в межах та за межами населених пунктів у межах територіальних громад, що у даному випадку має визначальне значення.

Як встановлено судом, 06.02.2023 Дніпропетровською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № Р-35/0/3-23 "Про проведення інвентаризації земель", яким вирішено провести інвентаризацію земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення державної власності орієнтовною загальною площею 500,00 га, розташованих у межах міст обласного значення та/або за межами населених пунктів на території Дніпропетровської області, та надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (пункт 1). Рекомендовано Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Південно-Східному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства (м. Дніпро), Східному лісовому офісу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" у межах повноважень забезпечити розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, її погодження та затвердження у встановленому чинним законодавством порядку (пункт 2).

В подальшому, 16.11.2023 Дніпропетровською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № Р-487/0/3-23 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності лісогосподарського призначення", яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель лісогосподарського призначення державної власності 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, Любимівська сільська рада (Філія "Дніпровське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарства "Ліси України", Любимівське лісництво) (пункт 1). Рекомендовано Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України": забезпечити здійснення відповідно до пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України державну реєстрацію права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення державної власності загальною площею 315,9216 га (кадастрові номери - :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022) у встановленому законодавством порядку; використовувати земельні ділянки відповідно до вимог законодавства за цільовим призначенням з урахуванням наявних обмежень (пункт 2).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2024 за Дніпропетровською обласною державною адміністрацією зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022 згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" № 5245-VI від 06.09.2012, а право постійного користування на вказані земельні ділянки - за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" на підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації № Р-487/0/3-23 від 16.11.2023, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.11.2024 № 404273250, від 22.11.2024 № 405018117, від 22.11.2024 № 405018124, від 22.11.2024 № 405019339, від 22.11.2024 № 405019326, від 22.111.2024 № 405019320.

Згідно інформації, наведеної у листі від 23.09.2024 № 779/32.7.4-2024 Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування на території Любимівської сільської ради обліковуються землі лісогосподарського призначення, що передані в користування Любимівському лісництву філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в кварталах 1, 6 - 22, на площі 672,9 га.

Як встановлено судом, землі Любиміського лісництва у кварталах 1, 6 - 22 знаходяться за межами населених пунктів, що підтверджується планшетами лісовпорядкування № 1, № 2, № 3, № 4, а також слідує зі змісту розпорядження № Р-35/0/3-23 від 06.02.2023 "Про проведення інвентаризації земель" Дніпропетровської обласної державної адміністрації, яким ухвалено провести інвентаризацію земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення державної власності орієнтовною загальною площею 500,00 га, розташованих у межах міст обласного значення та/або за межами населених пунктів на території Дніпропетровської області.

З системного аналізу наведених норм законодавства та за встановлених судом обставин, підставним є висновок, що землі лісогосподарського призначення у кварталах 1, 6 - 22 Любимівського лісництва, незважаючи на їх розташування у межах Любимівської сільської ради, не перейшли у комунальну власність, тому що розташовані за межами населених пунктів.

Отже, позивачем не набуто право розпорядження вказаними землями.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

В силу частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, про захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 (підпункт 8.47)).

У підпунктах 11.82-11.85 постанови від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43-8.46 постанови від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, та у постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20.

За висновками колегії суддів, Дніпропетровська обласна державна адміністрація під час прийняття розпорядження від 16.11.2023 № Р-487/0/3-23, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, діяла виключно в межах та у спосіб, передбачений законодавством. Спірні земельні ділянки було передано у постійне користування лише після проведення інвентаризації, проведення реєстрації речових прав та отримання відомостей про те, що такі земельні ділянки не знаходяться у постійному користуванні чи власності інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про визнання недійсним (незаконним) пункту 2 розпорядження від 16.11.2023 № Р-487/0/3-23 Дніпропетровської обласної державної адміністрації під час прийняття, оскільки оспорюваним розпорядженням права та/або законні інтереси не порушено, тому що позивач не є розпорядником земель лісогосподарського призначення на території Любимівської сільської ради у кварталах 1, 6 - 22 Любимівського лісництва.

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для визнання недійсним (незаконним) пункту 2 розпорядження від 16.11.2023 № Р-487/0/3-23 Дніпропетровської обласної державної адміністрації, позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію за Дніпропетровською обласною державною адміністрацією права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022, та за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" права постійного користування на вказані земельні ділянки, які є похідними, задоволенню не підлягають.

Крім того, судом не встановлено, а позивачем не доведено підстав для визнання недійсними з 15.02.2016 планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Любимівського лісництва 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції про відмову у позові, оскільки оскаржуваними планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2014 року, пунктом 2 розпорядження від 16.11.2023 № Р-487/0/3-23 Дніпропетровської обласної державної адміністрації та рішеннями державного реєстратора право позивача не порушено.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність порушення прав та/або законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові, незалежно від інших, установлених судом обставин.

Додатково колегія суддів зазначає, що оскарження рішення органу місцевого самоврядування в частині є неналежним способом захисту, оскільки таке рішення вже реалізоване шляхом, зокрема, державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:067:0270, :01:055:0001, :01:068:0453, 122148000:01:058:0003, :01:083:0023, :01:083:0022 за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України", а тому не створює для позивача жодних правових наслідків, як не створить їх і визнання його недійсним (незаконним).

Таким чином, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у задоволенні позову, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2025 у справі № 910/7599/25 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 910/7599/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.О. Алданова

І.П. Ходаківська