ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. Справа № 910/13227/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025

у справі № 910/13227/24 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Деміївська 16"

про визнання незаконним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ; апелянт; скаржник) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Деміївська 16" (надалі - відповідач; заявник; ОСББ "Деміївська 16"; ОСББ) про визнання незаконним рішення, прийнятого на загальних зборах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Деміївська 16" проведених 18 липня 2024 року, згідно протоколу який складено 20 серпня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13227/24.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі № 910/13227/24 в позові відмовлено повністю.

До суду 1-ої інстанції надійшла заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Деміївська 16" про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача 30 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 заяву ОСББ "Деміївська 16" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Деміївська 16" 30 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, документально підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг, предметом позову та значенням справи для сторін, тому такі витрати в сумі 30 000,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 910/13227/24 та ухвалити нове, яким вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Деміївська 16" 30 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було спростовано поданого позивачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, посилаючись на те, що представник відповідача, який є членом правління відповідача, надавав послуги щодо представництва інтересів відповідача у розгляді даної справи, яка для адвоката та члена правління не потребує значних витрат часу на дослідження обставин справи і обрання способу захисту інтересів свого довірителя.

ОСОБА_1 вказує, що з огляду на фактичні обставини даної справи, місцевий господарський суд у повній мірі не дослідив надані відповідачем докази, а саме детальний опис робіт (наданих послуг), з врахуванням характеру спору, ступінь складності, фактичну наявність заперечень з боку позивача щодо завищеного розміру судових витрат.

На думку скаржника, надані послуги з: юридичного аналізу позовної заяви із додатками та формування правової позиції з урахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах; орієнтування відповідача та контроль за збором необхідних для підготування відзиву доказів; інформування відповідача про результати руху даної справи у Господарському суді м. Києва на кожному із етапів - є послугами, які не є обов`язковими в рамках розгляду спору, та є надмірними витратами відповідача в рамках отримання правничої допомоги.

Позивач, керуючись принципами справедливості, вважає, що розмір гонорару, заявлений до стягнення з ОСОБА_1., є завищеним та неспівмірним зі складністю цієї справи, а відтак не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді між суддями від 06.08.2025, апеляційна скарга в справі № 910/13227/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 910/13227/24. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 910/13227/24 призначено на 24.09.2025.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно аргументів ОСББ, заявлений відповідачем обсяг судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн є: прямо пов`язаним із розглядом цієї справи та неминучим; співмірним, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для відповідача, адже результат її вирішення безпосередньо впливав на його репутацію; обґрунтованим та пропорційним до строку, протягом якого тривав розгляд справи.

Поряд із цим, відповідач звернув увагу, що позивач у своєму клопотанні про зменшення розміру на професійну правничу допомогу, яке було подано до суду 10.07.2025 - безпосередньо перед початком судового засідання, просив суд першої інстанції зменшити її розмір до 3 000,00 грн, які, на думку ОСОБА_1 , є саме розумним гонораром адвоката Білицького П.В. Разом з цим, позивач жодним чином не обґрунтував таку «розумність», зокрема залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_1. сплатила 30 000,00 грн своєму адвокатові - Якимчуку М.М., що підтверджується як змістом, так і додатками до позовної заяви. Тому, позивач жодним чином не пояснила, чому праця адвоката Білицького П.В. має оцінюватися в десять разів дешевше за працю адвоката Якимчука М.М.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи відкладався, а в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Представник апелянта в судовому засіданні 23.02.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 у справі № 910/13227/24 в позові відмовлено повністю.

До суду 1-ої інстанції надійшла заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Деміївська 16" про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача 30 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Від позивача до місцевого господарського суду надійшло клопотання про зменшення витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 3 000,00 грн, в якому зазначалось, що надані відповідачу послуги з: юридичного аналізу позовної заяви із додатками та формування правової позиції з урахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах; орієнтування відповідача та контроль за збором необхідних для підготування відзиву доказів; інформування відповідача про результати руху даної справи у Господарському суді м. Києва на кожному із етапів - є послугами, які не є обов`язковими в рамках розгляду спору, та є надмірними витратами відповідача в рамках отримання правничої допомоги. Розрахунок витрачених годин на підготовку процесуальних документів та участі у справі не відповідає фактичному часу, а також є неспівмірним зі складністю справи, завищеним та не відповідає критеріям реальності.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 заяву ОСББ "Деміївська 16" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСББ "Деміївська 16" 30 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).

Одночасно, за змістом частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, де зазначено, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

На підставі долучених до матеріалів справи документів, апеляційним господарським судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано: договір № 11/11-2024 про надання правової допомоги від 11.11.2024, укладений між адвокатом Білицьким П.В. та ОСББ (замовник; клієнт); рахунок № 1/25 від 10.06.2025 на суму 30 000,00 грн, платіжну інструкцію № 788 від 10.06.2025 на означену суму; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом Білицьким П.В.

За умовами вказаного договору його предметом є надання адвокатом правової допомоги клієнту в Господарському суді м. Києва, Північному апеляційному господарському суді та Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду в справі № 910/13227/24. Вартість правової допомоги, що надається адвокатом за договором клієнту в Господарському суді м. Києва при розгляді справи № 910/13227/24 складає 30 000,00 (тридцять тисяч) грн. Всі інші дії адвоката, оплачуються клієнтом додатково із розрахунку 4 000,00 грн (чотири тисячі) за одну робочу годину адвоката. Вартість правової допомоги, встановленої пунктом 4.1. договору, оплачується клієнтом на підставі складених і направлених адвокатом клієнтові рахунків, протягом 10 (десяти) робочих днів, що рахуються з дня останнього судового засідання, призначеного Господарським судом м. Києва у справі № 910/13227/24.

Обсяг наданих адвокатом послуг складає: юридичний аналіз позовної заяви із додатками та формування правової позиції з урахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах - 4 години; орієнтування відповідача та контроль за збором необхідних для підготування відзиву доказів - 4 години; підготування відзиву на позовну заяву від 18.11.2024 - 10 годин; підготування і подання клопотання про розгляд даної справи у закритому судовому засіданні від 12.12.2024 - 1 година; підготування і подання клопотання про приєднання додаткових доказів до справи від 13.12.2024 - 2 години; підготування і подання клопотання про приєднання додаткових доказів до справи від 21.01.2025 - 2 години; підготування і подання письмових пояснень від 28.03.2025 - 2 години; участь у судових засіданнях з урахуванням часу на прибуття до суду, які відбулися: 03.12.24 о 11:10 год. - 2 години, 17.12.24 о 14:10 год. - 2 години, 28.01.25 о 14:10 год. - 2 години, 06.03.25 о 10:30 год. - 2 години, 01.04.25 о 11:00 год. - 2 години, 15.05.25 о 10:00 год. - 2 години, 10.06.25 о 12:00 год. - 2 години; прибуття до Господарського суду м. Києва з метою участі у судовому засіданні 03.06.2025 о 12:00 - 1 година, яке не відбулося; інформування відповідача про результати руху даної справи у Господарському суді м. Києва на кожному із етапів - разом 2 години.

Всього адвокатом витрачено: 42 години робочого часу.

У свою чергу, позивачем до місцевого господарського суду подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а в поданій апеляційній скарзі апелянт вважає, що розмір гонорару є завищеним та неспівмірним зі складністю цієї справи, а відтак не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Щодо зазначеного, колегія суддів вказує, що в даному випадку судом першої інстанції враховано критерії визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема: її співмірність зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт; обсяг фактично наданих адвокатом послуг; предмет позову та значення справи для сторін.

Так, за висновками судової колегії, врахування місцевим господарським судом вказаних критеріїв при визначенні розміру витрат на правничу допомогу повністю відповідає обсягу наданих адвокатом юридичних послуг замовнику, і така правнича допомога є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Крім того, судова колегія враховує, що в постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що: «До правничої допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо».

З цих підстав судовою колегією визнаються невмотивованими твердження скаржника про те, що послуги з: юридичного аналізу позовної заяви із додатками та формування правової позиції з урахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах; орієнтування відповідача та контроль за збором необхідних для підготування відзиву доказів; інформування відповідача про результати руху даної справи у Господарському суді м. Києва на кожному із етапів - є послугами, які не є обов`язковими в рамках розгляду спору та не можуть належати до правничої допомоги.

У контексті зазначеного колегія суддів бере до уваги те, що здійснюючи розгляд клопотання позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу місцевий господарський суд, визнаючи необґрунтованим останнє, врахував, що з поданої відповідачем заяви і доданих до неї документів вбачається, що в розрахунках витраченого часу зазначено 42 години на надання правової допомоги при розгляді даної справи та середню вартість години роботи в розмірі 4 000,00 грн, у той час коли до стягнення з позивача заявлено 30 000,00 грн (тобто не 168 000 грн (42 * 4000), а 30 000 грн).

На це, як вважає судова колегія, слушно зверну увагу й суд 1-ої інстанції при визначенні судових витрат на професійну правничу допомогу в залежності від обсягу наданих послуг з професійної правничої допомоги.

У частині тверджень апелянта про те, що для відповідного адвоката, який є одночасно членом правління ОСББ не потребує значних витрат часу на дослідження обставин справи і обрання способу захисту інтересів свого довірителя, то колегія суддів звертає увагу, що обставини перебування адвоката Білицького П.В. у членах правління ОСББ не виключає можливості здійснення ним адвокатської діяльності та надання правничої допомоги ОСББ на підставі відповідного договору про правничу допомогу в обсязі та в межах, необхідних для розгляду справи № 910/13227/24.

Отже, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2, 3 ст. 124, ч.ч. 5, 6 ст. 129 ГПК України, зважаючи на зазначені вище докази, що підтверджують надання виконавцем правничої допомоги клієнту, суд апеляційної інстанції, з урахуванням поданих позивачем заперечень про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що відповідачем по суті подано належні докази в обґрунтування обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, колегія суддів вважає вмотивованими висновки про співмірність, розумність та необхідність судових витрат у цій справі з урахуванням предмета спору, складності відповідної роботи, що є підставою для задоволення заяви ОСББ та стягнення з ОСОБА_1. витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанцій у сумі 30 000 грн.

В свою чергу, колегією суддів критично оцінюються твердження апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 910/13227/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів у цілому.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 910/13227/24 - залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 10.07.2025 у справі № 910/13227/24 - залишити без змін.

3. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.03.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков