ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
12 березня 2026 рокуСправа № 921/143/26
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В. розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент Сталь" №б/н (вх. №167) від 11.03.2026 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасників справи:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент Сталь", вул. Центральна, 65Б, с. Перегуди, Бориспільський район, Київська область, 08371

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лезер - Ленд", вул. Білецька, 1а, м. Тернопіль, 46003

про стягнення 6 335 472,31 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Континент Сталь" подало до Господарського суду Тернопільської області через систему "Електронний суд" заяву №б/н (вх. №167) від 11.03.2026, про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно ТОВ "Лезер - Ленд".

В її обґрунтування заявник зазначає, що ретельний аналіз діяльності ТОВ "Лезер - Ленд" з загальнодоступних джерел інформації свідчить про те , що це Товариство є не достатньо надійним для його контрагентів-кредиторів, а тому для ефективного захисту прав ТОВ "Континент Сталь" є потреба у забезпеченні позову, який подаватиметься відповідно до вимог та у строк визначений чинним процесуальним законодавством. Вказує, що з балансів за 2023 рік, 1 квартал 2024 та 2025 рік вбачається стрімке нарощування "непрозорих" зобов`язань (по рядках 1690 "Інші поточні зобов`язання") - зростання з 308,9 тис. грн. до 79 472 тис. грн. Наведене є індикатором, що може свідчити про штучне накопичення кредиторської заборгованості. Крім того, в Господарському суді Тернопільської області на розгляді перебувають судові справи (з загальною ціною позову більше 11 млн. грн), що свідчить про схильність ТОВ "Лезер-Ленд" до несплати боргів та ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань.

Заявник вважає за доцільне звернутися до суду з проханням про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Лезер-Ленд", що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, та у вигляді накладення арешту на нерухоме майно ТОВ "Лезер-Ленд". Така позиція зумовлена тим, що у разі забезпечення позову шляхом накладення арешту лише на грошові кошти відповідача, але при відсутності на рахунках ТОВ "Лезер-Ленд" грошових коштів, ТОВ "Континент Сталь" все одно буде позбавлений ефективного захисту. Тому, для реального та ефективного захисту прав позивача, заявник вважає за доцільне звернутися з проханням накласти арешт також на індивідуально визначене нерухоме майно відповідача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши надані заявником до заяви про забезпечення позову документи, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно зі статтею 136 ГПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої та частин другої, четвертої, чотирнадцятої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).

Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватися до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватися для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 ГПК України.

У постанові Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України, відповідно до якого під час розгляду заяви про накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, а тому може застосовуватися в справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (такого висновку дотримується Верховний Суд у постановах: від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22 та інших).

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду 03.03.2023 у справі № 905/448/22. Аналогічні висновки Верховного Суду містяться також у постановах від 06.12.2023 у справі № 917/805/23, від 11.10.2023 у справі № 916/409/21, від 22.04.2024 у справі № 922/3929/23 та інших.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, від 27.04.2023 у справі № 916/3686/22, від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 та багатьох інших, у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Наведений підхід щодо розподілу тягаря доказування обставин співмірності заходів забезпечення позову є логічним та раціональним, адже інформація щодо дійсного фінансового стану відповідача (у тому числі відомості стосовно наявності банківських рахунків, фінансово-економічний стан клієнта) у розумінні статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею, а тому саме відповідач має можливість більш повно доводити наведені обставини. Зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми; обґрунтувати, яким чином накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах оспорюваної суми порушує його права; зазначити про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитиме про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду у справі в разі задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах та належного йому майна в межах спірної суми.

Відповідач не позбавлений права подати суду докази, які б дозволили оцінити дійсний майновий стан відповідача та в залежності від цього встановити, чи є ризики утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову або, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, є неспівмірними (наприклад надати докази оцінки майна, які б підтверджували можливість накладення арешту лише на конкретне майно, вартість якого покриває спірну суму).

При цьому, у разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим. Аналогічний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 07.01.2025 у справі № 910/1/21.

Господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову майнового характеру, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі за позовом про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 6 335 472,31 грн, суд зазначає, що у разі задоволення позовних вимог, подальше виконання рішення безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього на рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував (у постановах від 09.12.2020 у справі №910/9400/20, від 21.12.2020 у справі №910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правових висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те і на інше у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що також суперечить наведеним вимогам закону (ч. 4 ст. 137 ГПК України) стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження та який триває до визначення подальшої долі відповідного майна. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Подібні за своїм змістом висновки щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20 та від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, а також від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 і від 15.06.2021 у справі № 757/48375/20 (щодо аналогічних за змістом положень Цивільного процесуального кодексу України).

Щодо цього, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 зазначено, що за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення коштів доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Заявник разом із заявою подано Інформацію з Єдиного державного реєстру, яка підтверджується отриманою судом відповіддю з вказаного реєстру №2449910 від 12.03.2026, зазначає про наявність нерухомого майна, власником якого є ТОВ "Лезер- Ленд".

Отже, за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення 6 335 472,31 грн, доцільно, на переконання суду, накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові №907/312/25 від 06.10.2025, де зазначено, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є за встановлених судом обставин справи для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

До того ж, за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22).

Тобто, суд касаційної інстанції послідовно зазначає про можливість накладення арешту одночасно на кошти і на майно відповідача саме в межах суми позову, а доведення недоцільності та неспівмірності таких заходів покладається на відповідача.

Отже, внаслідок неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать ТОВ "Лезер - Ленд" і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, а також встановити на яке майно (із відповідною вартістю) можливо накласти арешт у межах забезпечення позову, суд вважає, що накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим, що узгоджується із наведеними вище правовими висновками Верховного Суду.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, розгляд у господарському суді інших справ за участі ТОВ "Лезер - Ленд" як відповідача, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент Сталь" про забезпечення позову.

При формуванні такого висновку судом також зважено на правові позиції, які Верховний Суд виклав у постанові від 07 липня 2025 року по справі №927/172/25.

Зокрема, суд касаційної інстанції вказав, що стала та актуальна практика Верховного Суду покладає на заявника необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, значна сума стягнення, відсутність інформації з Реєстрів про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення в достатньому розмірі, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

У даній справі позивачем, серед іншого, наявність підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову обґрунтовано також значною сумою стягнення та існуванням великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником, що відповідає фактичним обставинам.

Щодо зустрічного забезпечення слід зауважити, що за частинами 1 та 4 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

У поданій заяві викладена пропозиція ТОВ "Континент Сталь" не застосовувати зустрічне забезпечення.

Так, ст. 141 ГПК України передбачає право господарського суду застосувати зустрічне забезпечення до особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову. Метою зустрічного забезпечення є співмірне вжиття судом заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову відповідно до ст. 146 ГПК.

Інститут зустрічного забезпечення спрямований на реалізацію таких основних засад господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційність, адже забезпечення позову певною мірою обтяжує відповідача і у випадку незадоволення вимог позивача зустрічне забезпечення гарантує можливість відшкодувати збитки.

На відміну від забезпечення позову, яке застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача та виконання судового рішення та вживається судом виключно за заявою учасника справи, зустрічне забезпечення має на меті зберегти певний баланс сторін та мінімізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, і може застосовуватися судом за власною ініціативою. Окрім того, зустрічне забезпечення позову застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Такі висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків відповідача та їх розміру у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Водночас суд зауважує, що у випадку існування обґрунтованих ризиків настання для відповідача негативних наслідків від застосування судом забезпечувальних заходів, останній не позбавлений права ініціювати перед судом питання щодо застосування зустрічного забезпечення шляхом подачі до суду відповідного клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж слід зазначити, що сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів. Зокрема, відповідач може спростувати наведене позивачем обґрунтоване припущення про наявність обставин утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову, подавши докази неспівмірності заходів забезпечення чи їх безпідставність в порядку статті 145 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Континент Сталь" №б/н (вх. №167) від 11.03.2026 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

2. Накласти арешт у межах суми позову в розмірі 6 335 472 (шість мільйонів триста тридцять п`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн 31 коп.:

1) на грошові кошти ТОВ "Лезер - Ленд", що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах;

2) на нерухоме майно ТОВ "Лезер - Ленд" (46003, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1а, ), а саме на:

а) нерухоме майно розташоване в м. Київ:

- нежитлову будівлю літ. "А-2" - склад, загальна площа 1615,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою вул. Жмеринська, буд. 2-А, м. Київ;

- нежитлову будівлю літ. "Б" - прохідна, загальна площа 27,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за адресою вул. Жмеринська, буд. 2-А, м. Київ;

- будівлю, загальна площа 595,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, вул. Панаса Мирного, буд. 28, м. Київ;

б) нерухоме майно розташоване в Житомирській області за адресою вул. Вересівський Шлях, буд. 15, м. Житомир:

- будівлю, автовагова літерою "Ж", загальна площа 77,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, прохідна літерою "Е", загальна площа 59,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, дизблок для транспортних засобів літерою "Д", загальна площа 133,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, утилізаційний блок літерою "В", загальна площа 678,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, віварій літерою "Б", загальна площа 2391,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, котельня літ. "М", загальна площа 502,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, насосна станція з артскважиною літ. "Л", загальна площа 24,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, розплідник літ. "К", загальна площа 497 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, кормоцех літ. "И", загальна площа 651,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, гараж літ. "З", загальна площа 315,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8040;

- будівлю, насосна автоматична установка літерою "О", загальна площа 34,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, установка для мазутопостачання літерою "Н", загальна площа 66,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, станція біологічної очистки літерою "С", загальна площа 2,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, склад дезинфіційних засобів літерою "Р", загальна площа 72,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, автоматична установка перечистки літерою "П", загальна площа 94,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040;

- будівлю, загальна площа 2974,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Континент Сталь" (вул. Центральна, 65Б, с. Перегуди, Бориспільський район, Київська область, 08371, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лезер - Ленд" (46003, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1а, ).

3. Ухвалу дійсна для пред`явлення до виконання до органу державної виконавчої служби протягом строку, встановленого Законом України "Про виконавче провадження".

В порядку ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 16.03.2026. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та строки встановлені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя О.В. Руденко