ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. Справа№ 910/6560/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Муковоз В.І.,

за участю представників:

від позивача Питель М.В.,

від відповідача представник не прибув,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний комплекс-МК на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/6560/25 (суддя Паламар П.І.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інтер Ремдорбуд до Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний комплекс-МК про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 1 320 423,36 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Інтер Ремдорбуд звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний комплекс-МК про стягнення 1 320 423,36 грн заборгованості, з яких 1 000 000, 00 грн основного боргу, 244 149,39 грн інфляційних втрат, 76 273, 97 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 01/11-2021 про надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики) від 05.11.2021 в частині своєчасного та повного повернення наданої фінансової допомоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/6560/25 провадження в частині основного боргу у розмірі 31 000, 00 грн закрито, у зв`язку з відсутністю предмета спору, на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України; в іншій частині позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 969 000 грн 00 коп. боргу; в іншій частині вимог відмовлено.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного повернення коштів поворотної фінансової допомоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- додатковими угодами №1 та №2 до Договору сторони погодили внести зміни шляхом викладення у новій редакції, зокрема, пункту 2.3 Договору, яким встановлювався строк повернення позики;

- договором у редакції додаткових угод №1 та №2 не встановлено конкретного строку повернення позики, тому цей строк у розумінні ст. 1049 ЦК України визначається моментом пред`явлення вимоги, яку позивач не заявляв;

- відповідач не мав об`єктивної можливості виконати зобов`язання у спосіб, передбачений умовами Договору, без порушення чинного законодавства України, а саме шляхом перерахування коштів на рахунок в АТ СБЕРБАНК;

- відповідач частково сплатив ще 25 000,00 грн та 10 000,00 грн.

04.12.2025 через систему Електронний суд від позивача надійшли письмові пояснення на подану апеляційну скаргу.

02.02.2026 через систему Електронний суд від відповідача надійшло клопотання про залишення даних пояснень без розгляду.

Колегія суддів дійшла до висновку про залишення поданих позивачем пояснень без розгляду з наступних підстав.

Так, ухвалою суду від 27.10.2025 учасникам було встановлено строк для подання пояснень, клопотань заперечень протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду.

Як вбачається з довідки про доставку електронного документа, ухвала суду від 27.10.2025 була доставлена до електронного кабінету позивача 29.10.2025 о 16:35.

Тобто, у позивача строк на можливість реалізації свого права з подачі письмових пояснень закінчувався 13.11.2025.

Письмові пояснення подані позивачем 04.12.2025, тобто після спливу визначеного судом апеляційної інстанції строку.

Згідно ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 вказаної статті).

В свою чергу, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем відповідної заяви про продовження строку на подання письмових пояснень до закінчення цього строку подано не було.

Враховуючи вищевикладене, подані позивачем письмові пояснення залишаються без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить довідка про доставку електронного документу (ухвали суду від 09.02.2026 про відкладення розгляду справи на 23.02.2026) до його електронного кабінету.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

05 листопада 2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Інтер Ремдорбуд, як позикодавцем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Медичний комплекс-МК, як позичальником (відповідач) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги (безвідсоткової позики) № 01/11-2021.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 05 листопада 2022 року, але в будь-якому разі невиконані зобов`язання сторін залишаються чинними до їх повного виконання (пункт 4.1. договору).

Згідно пункту 1.1. договору позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути її, в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковими до повернення (пункт 1.2. договору).

У відповідності до пунктів 2.1. та 2.2. договору, поворотна фінансова допомога надається позикодавцем позичальнику в національній валюті України у розмірі 1 000 000, 00 грн. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто нарахування процентів або надання позичальником інших видів компенсацій у вигляді плати за надання допомоги не передбачено. Позика надається шляхом перерахування на розрахунковий рахунок позикодавця.

Позивач 17.11.2021 перерахував на рахунок відповідача поворотну фінансову допомогу згідно договору у розмірі 1 000 000, 00 грн

Відповідно до пункту 2.3. договору поворотна фінансова допомога надається строком до 05.11.2022 та підлягає поверненню позичальником у цей строк позикодавцю.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

З огляду на неповернення позики у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Матеріали справи свідчать про те, що укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики, згідно з якого в силу вимог ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти за договором у розмірі 1 000 000, 00 грн (поворотна фінансова допомога/позика).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 2.3. договору поворотна фінансова допомога надається строком до 05.11.2022 та підлягає поверненню позичальником у цей строк позикодавцю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що між сторонами укладались додаткові угоди до договору, якими внесено зміни у п. 2.3. договору, у зв`язку із чим сторонами не було встановлено конкретного строку повернення позики.

Водночас, колегія суддів відхиляє такі твердження апелянта, оскільки зі змісту додаткових угод № 1 та № 2 вбачається, що вони були направлені саме на погодження продовження терміну дії договору, а не строку виконання зобов`язань з повернення позики, як вбачається з п. 1.1. додаткових угод.

Вказане підтверджується тим, що сторони вносили зміни в пункт 4.1. договору та виклали пункт в наступній редакції: Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 04 листопада 2023 року / 02 листопада 2024 року, але в будь-якому разі невиконані зобов`язання сторін залишаються чинними до їх повного виконання.

Хоча сторони вносили зміни до пункту 2.3. договору, в яких повторно зазначали про продовження строку дії договору, тобто до 04.11.2023 та 02.11.2024 відповідно, водночас відповідні зміни не можуть бути підтвердженням того, що сторони погодили інший строк виконання зобов`язання із повернення позики, а саме до 05.11.2022 включно, або скасували такий погоджений у договорі строк.

Строк виконання зобов`язання та строк дії договору, це різні поняття. Строк дії договору - це період, протягом якого договір є чинним. Строк виконання зобов`язання - це термін, до якого сторона зобов`язана виконати певні дії або утриматися від них. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання невиконаних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 та Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 у справі №925/1238/22, від 14.09.2023 у справі №910/4725/22 зазначає про те, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 599 Цивільного кодексу України, такою підставою є виконання, проведене належним чином. Закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке залишилося невиконаним.

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на укладені додаткові угоди № 1 від 03.10.2022 та № 2 від 03.11.2023, оскільки внесені сторонами зміни фактично стосувались строку дії договору, тоді як відповідач був зобов`язаний здійснити повернення грошових коштів у строк до 05.11.2022 включно.

Доводи апелянта про те, що через застосування санкцій з подальшим припиненням діяльності АТ Сбербанк, в якому був відкритий рахунок позивача, виконання ним обов`язку з повернення коштів було неможливим, спростовуються іншими доводами відповідача, а саме тим, що у відзиві останній стверджує, що він вийшов на зв`язок з позивачем, якій надав реквізити банку для перерахування коштів на виконання умов договору.

Так, відповідач надав докази часткового погашення заборгованості перед позивачем шляхом перерахуванням грошових коштів на банківський рахунок позивача, який відкритий в АТ Укргазбанк.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, після відкриття провадження у даній справі, відповідач в червні та липні 2025 частково повернув позику у загальному розмірі 31 000, 00 грн, щодо якої суми суд закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, в апеляційній скарзі відповідач посилається на здійснення додаткової часткової оплати за спірним договором, у зв`язку із чим ним були додані до апеляційної скарги платіжні доручення № 24 від 16.07.2025 у сумі 25 000,00 грн та № 41 від 18.09.2025 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку є можливим лише у разі наявності об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

При цьому приписи ч. 3 ст. 269 ГПК передбачають наявність критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів: винятковість випадку та причини, що об`єктивно не залежать від особи.

При поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Вказаний висновок щодо застосування норми ст.269 ГПК викладений у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі 912/2294/20, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17.

Відповідачем не наведено причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з яких він не міг подати відповідні докази до суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення.

Більше того, платіжне доручення № 41 від 18.09.2025 на суму 10 000,00 грн взагалі не існувало на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Згідно зі статтею 13 вказаного Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, з огляду на основні засади господарського судочинства, саме на відповідача покладався обов`язок доводити обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а саме щодо здійснення повного розрахунку за договором.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип рівної зброї (equality of arms), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands від 27.10.1993 та Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996).

У зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку, що долучені відповідачем до апеляційної скарги нові докази (які були відсутні у суду першої інстанції на час винесення оскаржуваного рішення) до розгляду колегією суддів не приймаються.

Водночас, відповідач не позбавлений можливості надати докази оплати ним заборгованості на стадії виконання судового рішення.

При цьому, скасування рішення суду з тих підстав, що сторона спору вчинила дії, які направлені, по суті, на вирішення питання шляхом фактично позапримусового виконання зобов`язання, однак за відсутності поданих до суду доказів такого виконання, означало б скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалене за результатами встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки доказам, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

За ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

Статтею 278 ГПК України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині. Відповідно до наведеної статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених ст. ст. 226 та 231 цього Кодексу.

Разом з тим статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, у розумінні статті 278 ГПК України підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі є порушення судом процесуального законодавства, зокрема, й коли суд першої інстанції не врахував обставини того, що предмет спору припинив існувати до ухвалення рішення.

Водночас, коли порушення ГПК України судом першої інстанції не допущено та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, встановлення апеляційним судом обставин припинення існування предмету спору саме по собі не може бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

А тому, оскільки відповідач, в порушення вищезазначених норм закону та умов договору, неналежним чином виконав своє зобов`язання з повернення позики, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 969 000,00 грн.

Оскаржуваним судовим рішенням також було відмовлено у стягненні нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат з посиланням на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Рішення суду першої інстанції у цій частині апелянтом не оскаржується, та відповідно до приписів ст. 269 ГПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній частині рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний комплекс-МК залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/6560/25 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова (враховуючи участь судді Барсук М.А. у ХХ черговому з`їзді суддів України з 10.03.2026 по 12.03.2026) складена: 13.03.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко