ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" березня 2026 р. Cправа № 902/900/24(902/221/26)

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали

за позовом: арбітражного керуючого Бобрука Тараса Володимировича (вул. Пирогова, 131, м. Вінниця, 21037, РНОКПП НОМЕР_1 )

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

до: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

про виділення частки із спільного майна подружжя для реалізації майна боржника

в межах справи № 902/900/24

за заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

про неплатоспроможність

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/900/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Постановою суду від 08.10.2025 року ОСОБА_1 визнано банкрутом. Введено процедуру погашення боргів боржника у справі № 902/900/24. Призначено керуючим реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Бобрука Т.В.

24.02.2026 року до суду від арбітражного керуючого Бобрука Т.В. через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява б/н від 24.02.2026 року (вх.№ 247/26 від 24.02.2026 року) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення частки із спільного майна подружжя для реалізації майна боржника, в якій позивач просить суд виділити частку у спільному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:

- по 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер майна 35205575) кожному;

- по 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0620 га, кадастровий №:01:003:0357, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 кожному.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/900/24(902/221/26) від 24.02.2026 року, вказаний позов передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) передбачає, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач має право в позовній заяві заявити мотивоване клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 922/928/17).

Таким чином, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 50/311-б від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18).

Також суд зазначає, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17 (п. 100-102).

Отже, на позовні заяви, що подаються для розгляду спору по суті, який розглядається в межах справи про банкрутство, поширюються загальні вимоги ГПК України щодо їх форми та змісту (ст.ст. 162-164 ГПК України) (ухвала Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 905/1818/19).

Також, як вказано Верховним Судом у постанові від 15.02.2021 року у справі № 910/11664/20, визначені частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Так, за правилами господарського процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 162, 164 ГПК України, а також вимогам статті 172 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 162-164 ГПК України, визначено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 162 ГПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до ст. 164 ГПК України встановлено перелік документів, що додаються до позовної заяви, серед яких документи, які підтверджують: направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 172 ГПК України, позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копію та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 (зі змінами, далі - Правила).

Пунктом 17 Правил передбачено, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку.

Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Оригінал опису вкладення в поштовий конверт, в якому зазначений поіменний перелік документів, що надсилається адресату, є офіційним підтвердженням наявності у відправленні того пакету документів, який був надісланий відправником.

Наведені вище положення також дають підстави дійти висновку, що звертаючись до суду із заявою, на заявника покладений обов`язок додати документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення, який має містити номер поштового відправлення. Саме зазначення такого номеру є обов`язковим для виконання вимог ГПК України про належне надсилання заяви та документів іншій стороні.

Правові висновки щодо необхідності наявності номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист, викладені у постановах Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 916/2110/20, від 06.07.2020 у справі № 916/2828/19, від 26.03.2020 у справі №910/9962/16 та від 13.01.2020 у справі № 910/28408/15.

Слід зазначити, що правильне заповнення опису вкладення надає можливість суду встановити, які саме документи направлено іншим учасникам справи та їх відповідність документам, які додані до заяви, яка надійшла до суду.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 42 ГПК України, якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

При цьому, згідно ч.6 ст. 6 ГПК України, адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Так, на підтвердження надсилання відповідачам копії позовної заяви б/н від 24.02.2026 року і доданих до неї документів, позивачем надано:

- квитанцію № 6065599 від 24.02.2026 року про доставку першому відповідачу - ОСОБА_1 документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС;

- копію першої сторінки заяви № 05/02 від 11.02.2026 року про виділення частки із спільного майна подружжя для реалізації майна боржника, з відміткою про отримання заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.02.2026 року.

Відтак, всупереч положенням ст. 164, ч. 1 ст. 172 ГПК України, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження надсилання/вручення нарочно другому відповідачу - ОСОБА_2 саме копії позовної заяви б/н від 24.02.2026 року та доданих до неї документів.

Щодо доказів сплати судового збору, суд зауважує наступне.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені ЗУ "Про судовий збір".

Частиною 1 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 4 п. 2-1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) позовної заяви немайнового характеру в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність), справляється судовий збір в сумі - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 9 ЗУ "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

За змістом ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2026 рік", з 1 січня 2026 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі 3 328,00 грн.

Відтак, за подання до господарського суду позовної заяви з вимогою немайнового характеру, позивачу слід було сплатити судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. (3 328,00 х 0,8 = 2 662,40).

Однак, при огляді зазначеної позовної заяви судом встановлено, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому Законом.

Відтак, в супереч ст.164 ГПК України, позивачем до позовної заяви не додано: доказів на підтвердження надсилання/вручення другому відповідачу копії позовної заяви б/н від 24.02.2026 року та доданих до неї документів; доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому Законом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9 КУ з процедур банкрутства, ст.ст. 162, 174, 234 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву арбітражного керуючого Бобрука Т.В. б/н від 24.02.2026 року (вх.№ 247/26 від 24.02.2026 року) до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення частки із спільного майна подружжя для реалізації майна боржника, в межах справи № 902/900/24 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання до суду доказів на підтвердження надсилання/вручення нарочно другому відповідачу - ОСОБА_2 копії позовної заяви б/н від 24.02.2026 року та доданих до неї документів;

- надання до суду доказів на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому Законом (в розмірі 2 662,40 грн.);

- письмове пояснення щодо того, які порушені, невизнані або оспорювані права та законні інтереси позивача підлягають захисту, шляхом звернення до суду з вказаним позовом.

4. Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч. 4 ст. 174 ГПК України.

5. Копію ухвали надіслати до електронних кабінетів ЄСІТС та на відомі суду електронні адреси: арбітражному керуючому Бобруку Т.В. - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею - 02.03.2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. прим.:

1 - до справи