РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2026Справа № 910/14138/25

Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 50, ідентифікаційний код 45406790)

2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , д. н.: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

3) ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , д. н.: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

4) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , д.н.: ІНФОРМАЦІЯ_3 )

про солідарне стягнення 793 199,24 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "АКЦЕНТ-БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором № 60.53. від 28.03.2025 про надання овердрафтового кредиту у розмірі 793 199,24 грн, з яких: 791 122,55 грн основного боргу (тіло кредиту) та 2 076,69 грн процентів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2025 залишено позов без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення ухвали суду, у визначений спосіб.

24.11.2025 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено процесуальні строки для подання пояснень по суті спору.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачі так і не скористалися наданими їм процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.03.25 року між Акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" (далі - банк, кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" (далі - позичальник, відповідач -1) було укладено договір №60.53. про надання овердрафтового кредиту щодо надання останньому кредиту (встановлення кредитного ліміту) в розмірі 3 000 000,00 грн.

Відповідно до п. А.3. договору проведення платежів позичальника в порядку, встановленому цим договором, здійснюється банком у строк по 27.03.2026 року.

Згідно з п. А.7. договору для розрахунку процентів за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка. Процентна ставка до розрахунку залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту та визначається наступним чином:

- протягом 1-3 днів 17,4 процентів річних;

- протягом 4-7 днів 17,9 процентів річних;

- протягом 8-15 днів 18,4 процентів річних;

- протягом 16-30 днів 18,9 процентів річних.

Процентна ставка розраховується щоденно. Зменшення або збільшення заборгованості по кредиту у період безперервного користування кредитом, визначеного у п. А.4 цього договору, не впливає на зміну початку періоду безперервного користування кредитом. Датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, після закінчення якого на поточному рахунку позичальника зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Відповідно до п. А.7.1. договору у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п. 2.2.18 цього договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику диференційовану процентну ставку, яка до розрахунку залежить від терміну існування непогашеного залишку по кредиту та визначається наступною таблицею: протягом 1-3 днів 18,4 процентів річних, протягом 4-7 днів 18,9 процентів річних, протягом 8-15 днів 19,4 процентів річних, протягом 16-30 днів 19,9 процентів річних.

Відповідно до п. А.8. договору у випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п.п. А.3, А.4., 1.4., 1.5., 2,2,17., 2.3.4. цього договору позичальник сплачує банку проценти у розмірі 37,8 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно з п. А.8.1. договору у випадку порушення позичальником термінів погашення заборгованості за кредитом, встановлених п.п. А.3, А.4., 1.4., 1.5., 2,2,17., 2.3.4. та будь-якого із зобов`язань, передбачених п.2.2.18. цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 39,8 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п. А.9. договору позичальник сплачує банку винагороду за встановлення ліміту по цьому договору у розмірі 0,2 % від суми встановленого ліміту по цьому договору. Термін сплати винагороди: у день укладення цього договору. У випадку збільшення розміру ліміту по цьому договору позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 0,2% від суми збільшення ліміту по цьому договору. Термін сплати винагороди: у день додаткової угоди на збільшення ліміту.

Так, позивач зазначає, що відповідач-1 мав поточний рахунок НОМЕР_4 . Саме на цей рахунок погоджено встановлення кредитного ліміту. Додатково до поточного рахунку було відкрито рахунок ліміту - НОМЕР_5 .

Відповідно до меморіального ордеру на рахунок ліміту було встановлено ліміт у розмірі 3 000 000,00 грн.

28 березня 2025 року між АТ "А-Банк" та ОСОБА_1 , (далі - поручитель -1, відповідач -2) було укладено договір поруки №N70.53., відповідно до якого остання поручилася всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" кредитного договору №N60.53. від 28.03.2025.

Також 28 березня 2025 року між АТ "А-Банк" та ОСОБА_2 , (далі - поручитель -2, відповідач -3) було укладено договір поруки №N70.53., відповідно до якого остання поручилася всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" кредитного договору №N60.53. від 28.03.2025.

Крім того, 28 березня 2025 року між АТ "А-Банк" та ОСОБА_3 , (далі - поручитель -3, відповідач -4) було укладено договір поруки №N70.53., відповідно до якого остання поручилася всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" кредитного договору №N60.53. від 28.03.2025.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно з п. 1.5 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з п.п. 2.1.2 договору поруки у випадку невиконання боржником якого- небудь зобов`язання, передбаченого п. 1.1 цього Договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (нь). Не направлення кредитором вказаної вимог не є перешкодою та не позбавляє права Кредитора звернутись до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки у випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором, згідно вимоги кредитора, зазначеної в п.п.2.1.2 п. 2.1 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмовій вимозі, але не більше подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що заборгованість позичальника за даним кредитним договором складає суму в розмірі 793 199,24 грн, яка складається з: 791 122,55 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 2076,69 грн - залишок заборгованості за процентами.

Відповідно до п. 2.1.2 договору поруки банк направив на адресу поручителя вимогу щодо погашення заборгованості в повному обсязі, яка залишилась без задоволення.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 791 122,55 грн та заборгованості за процентами у розмірі 2076,69 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Договір є договором кредиту, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідач мав поточний рахунок НОМЕР_4 . Саме на цей рахунок погоджено встановлення кредитного ліміту. Додатково до поточного рахунку було відкрито рахунок ліміту - НОМЕР_5 .

Як вбачається із доданого меморіального ордеру на рахунок ліміту було встановлено ліміт у розмірі 3 000 000 грн.

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по поточному рахунку відповідач використовував вказаний ліміт (витрачав кошти у розмірі більше наявних на рахунку власних коштів), періодично закриваючи його (повертаючись до використання лише власних коштів).

Так, 04 липня 2025 року відповідач знову використав свій ліміт, що вбачається з виписки, оскільки на кінець дня витрати перевищили наявні власні кошти.

В подальшому вказаний ліміт закритий так і не був, що також відображається у виписці по поточному рахунку.

02 серпня 2025 року закінчився 30-денний строк кредитування та заборгованість за кредитом стала простроченою і 03 серпня 2025 року була перенесена з поточного рахунку та рахунок за простроченим тілом кредиту, де і обліковується на даний час НОМЕР_6 .

Судом також встановлено, що погашення за кредитом також відображаються за випискою по поточному рахунку.

Отже, судом встановлено, що відповідач-1 належним чином своє грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 791 122,55 грн та заборгованість за процентами у розмірі 2076,69 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що розрахунок вірний.

Разом з тим, судом встановлено, що 28 березня 2025 року між позивачем та ОСОБА_1 , (далі - поручитель -1, відповідач -2) було укладено договір поруки №N70.53., відповідно до якого остання поручилася всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" кредитного договору №N60.53. від 28.03.2025.

Також 28 березня 2025 року між позивачем та ОСОБА_2 , (далі - поручитель -2, відповідач -3) було укладено договір поруки №N70.53., відповідно до якого остання поручилася всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" кредитного договору №N60.53. від 28.03.2025.

Крім того, 28 березня 2025 року між позивачем та ОСОБА_3 , (далі - поручитель -3, відповідач -4) було укладено договір поруки №N70.53., відповідно до якого остання поручилася всім своїм майном та всіма своїми коштами за виконання ТОВ "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" кредитного договору №N60.53. від 28.03.2025.

Відповідно до п. 1.2 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до частини першої статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 17.10.2025 банком на адресу боржника та поручителів було направлено вимогу щодо погашення заборгованості в повному обсязі.

Дана вимога була залишено відповідачами без відповіді та належного реагування.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідачів солідарного грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі 791 122,55 грн та заборгованості за процентами у розмірі 2076,69 грн на підставі кредитного договору та договору поруки. Відповідачами вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачами обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитом у розмірі 791 122,55 грн та заборгованості за процентами у розмірі 2076,69 грн є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Також позивач просить суд стягнути з відповідачів судові витрати на оплату «гонорару успіху» у розмірі 15 000,00 грн.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 2812-1/2023 від 28.12.2023, додаткової угоди № 2 від 31.12.2024.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас, щодо оплати «гонорар успіху адвоката» при позитивному для клієнта рішенні в розмірі 15 000,00 грн, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно якої з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Також суд звертає увагу на те, що витрати на додаткову оплату «гонорару успіху» у розмірі 15 000,00 грн не відповідають критерію розумності, оскільки не мають характеру необхідних, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини даної справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначені мотиви, задоволення вимоги щодо стягнення з відповідачів «гонорару успіху» у розмірі 15 000,00 грн, у даному конкретному випадку, не відповідатиме принципам пропорційності до предмету спору та справедливості.

Аналогічна правова позиція міститься в численних постановах вищих інстанції, зокрема, у постановах Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 у справі 910/6588/24, від 12.01.2026 у справі №910/15075/24, від 02.02.2026 у справі № 911/1977/21, від 09.02.2026 у справі №910/10846/24 та ін.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів порівну.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 50, ідентифікаційний код 45406790), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , д. н.: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , д. н.: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , д.н.: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080) заборгованість за кредитом у розмірі 791 122 (сімсот дев`яносто одна тисяча сто двадцять дві) грн 55 коп. та 2 076 (дві тисячі сімдесят шість) грн 69 коп. заборгованості по відсоткам.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙДИНГОВА КОМПАНІЯ "УКРПЕТРОЛЕУМ" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 50, ідентифікаційний код 45406790) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080) 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , д. н.: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080) 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , д. н.: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080) 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , д.н.: ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ідентифікаційний код 14360080) 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 03.03.2026

Суддя І.О. Андреїшина