УХВАЛА

про передачу за підсудністю

17.03.2026Справа № 910/2701/26

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши матеріали

позовної заяви Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг» (Вінницька обл., м. Хмільник)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жил Сіті Буд» (м. Київ)

про розірвання договору та стягнення 558 654,21 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернувся Медичний реабілітаційний центр МВС України «Південний Буг» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жил Сіті Буд» (далі відповідач) про розірвання укладеного сторонами договору про закупівлю робіт № 790-ВТ від 16.09.2025, а також стягнення з відповідача пені в сумі 558 654,21 грн.

Розглянувши подані матеріали, суд встановив, що вказана позовна заява не підсудна Господарському суду міста Києва з огляду на наступне.

Так, статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в ч. 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

За загальним правилом, перебаченим в ч. 1 статті 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача.

У той же час відповідно до частини третьої статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. При цьому ЦК України при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Згідно з ч. 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Тобто основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

При цьому Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17 зробив висновок, що до позовів з приводу нерухомого майна застосовуються правила виключної підсудності, які також стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Як вбачається з матеріалів поданого позову, предметом розгляду спору є виконання сторонами договору про закупівлю робіт № 790-ВТ від 16.09.2025, за яким відповідач зобов`язується виконати роботи з ремонту приміщень двоповерхового корпусу в МРЦ МВС України «Південний Буг» (м. Хмільник, Вінницької області, вул. Шевченка, 25А), а позивач зобов`язується надати відповідачу будівельний майданчик, передати дозвільну документацію, прийняти від підрядника закінчені роботи та оплатити їх.

Місцем виконання вказаних робіт є - вул. Шевченка, 25-А, м. Хмільник, Вінницька обл., 22000 (п. 5.2 договору).

Тобто спір між учасниками справи виник з правовідносин щодо виконання договору підряду безпосередньо за місцезнаходженням нерухомого майна - приміщень двоповерхового корпусу в МРЦ МВС України «Південний Буг». При цьому до предмету доказування у даній справі входить, серед іншого, і питання про належне виконання робіт на зазначеному об`єкті.

Таким чином вимоги позивача є нерозривно пов`язаними з виконанням зобов`язань за підрядним договором за місцезнаходженням нерухомого майна, що вказує на необхідність застосування правил виключної підсудності.

Крім того згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

У даному випадку сторони визначили місце виконання договору за адресою: Вінницька обл., м. Хмільник, вул. Шевченка 25-А.

За таких обставин, враховуючи викладене, переданий на вирішення спір має розглядатися у Господарському суді Вінницької області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Також складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

На підставі викладеного Господарський суд міста Києва вважає за необхідне передати позовну заяву Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг» до Господарського суду Вінницької області за територіальною підсудністю для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Тож, керуючись ст. 27-30, 31, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-торгівельна компанія «Жил Сіті Буд» про розірвання договору та стягнення 558 654,21 грн передати за підсудністю до Господарського суду Вінницької області.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та з цього дня може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк.

Суддя Головіна К.І.