УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 902/122/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Краснова Є. В.

розглянувши заяву ОСОБА_1

про відвід суддів Картере В. І., Жукова С. В. від розгляду справи

за заявою ОСОБА_2

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі № 902/122/25, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції; у разі відсутності підстав для передачі справи на новий розгляд - ухвалити нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги ОСОБА_1 до боржника у розмірі 1 400 000 грн. основного боргу та 4 844,80 грн. судового збору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у цій справі визначено колегію суддів у складі: Огородніка К. М. - головуючого, Жукова С. В., Картере В. І.

04.03.2026 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Картере В. І., Жукова С. В. від розгляду справи № 902/122/25.

Заявлений відвід мотивовано пунктом 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Зокрема, заяву про відвід обґрунтовано тим, що судді Картере В. І. та Жуков С. В. розглядали касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025, на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 у цій справі. За результатами розгляду касаційної скарги було прийнято постанову Верховного Суду від 04.12.2025, якою касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 у справі № 902/122/25 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду апеляційної інстанції в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 .

Зазначені обставини, на думку заявника, викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості суддів Картере В. І. та Жукова С. В.

Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В. І., Жукова С. В. від розгляду справи № 902/122/25 визнано необґрунтованою, передано матеріали справи на автоматичний розподіл для визначення судді з розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід в порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В. І., Жукова С. В. від розгляду справи № 902/122/25 передано на розгляд судді Краснову Є. В.

Розглянувши зазначену заяву, Суд не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до положень частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine) від 09.11.2006).

Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" (Bulut v. Austria) від 22.02.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (Belukha v. Ukraine) від 09.11.2006).

ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про неупередженість та необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Не є підставами для відводу судді (суддів) заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом цієї чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень у інших справах.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Імперативними положеннями частини четвертої статті 35 ГПК України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для відводу суддів Картере В. І., Жукова С. В. зводяться виключно до незгоди сторони з ухваленим рішенням, а саме, з постановою Верховного Суду від 04.12.2025 у справі № 902/122/25 та позицією, що була висловлена суддями при розгляді справи, що відповідно до вимог частини четвертої статті 35 ГПК України не може бути підставою для відводу.

Інших обставин, які викликають у заявника сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів Картере В. І., Жукова С. В., у заяві не вказано.

Враховуючи зазначене, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В. І., Жукова С. В. від розгляду справи № 902/122/25, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, наведені у заяві про відвід суддів, не можуть бути віднесені до обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів Верховного Суду Картере В. І., Жукова С. В. у розгляді цієї справи та могли б бути підставою для відводу у розумінні статей 35, 36 ГПК України, у зв`язку із чим Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеної заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 234, 235, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Картере В. І., Жукова С. В. від розгляду справи № 902/122/25.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Краснов Є. В.