У Х В А Л А

02 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/157/26

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., розглянув матеріали позовної заяви від 25.02.2026 б/н у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Кінотехпром»,

вул. Любецька, 66, м. Чернігів, 14021;

до відповідача Управління комунального майна Чернігівської обласної ради,

пр-т. Миру 43, м. Чернігів, 14000;

предмет спору про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 26.07.2018 № 122 та стягнення 80 575,80 грн

УСТАНОВИВ:

25.02.2026, Приватним акціонерним товариством «Кінотехпром», поданий позов до Господарського суду Чернігівської області, до відповідача, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, згідно з яким просив:

визнати недійсним з моменту укладення договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 26.07.2018 № 122 (як основна вимога);

застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з Управління комунального майна Чернігівської обласної ради на користь Приватного акціонерного товариства «Кінотехпром» незаконну нараховану орендну плату в розмірі 80 575,80 грн (як похідна вимога, заявлена в порядку реституції).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає про визнання протиправним та нечинним рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 17.05.2017 № 34-9/VІІ «Про затвердження Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в новій редакції», згідно з положеннями якої нараховувалась орендна плата за оскаржуваним договором (рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі № 60/6623/20, набуло чинності з 29.09.2022).

За доводами позивача, наведене свідчить, що договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 26.07.2018 № 122, укладений сторонами без дотримання вимог цивільного законодавства, зокрема, п. 6 частини 1 статті 3, частин 2, 3 статті 13, статті 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) , що є підставою для визнання цього правочину недійсним, з моменту його укладення, в силу статті 215 цього Кодексу та застосування наслідків його недійсності відповідно до статті 216 ЦК України.

Суд установив, що в межах справи № 927/463/24 Господарським судом міста Києва вже вирішений спір за позовом Приватного акціонерного товариства «Кінотехпром» до відповідачів, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради та Чернігівської обласної державної адміністрації, про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 26.07.2018 № 122, з моменту його укладення, та застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину шляхом стягнення 109 837,37 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 927/463/24 (17.09.2025 - набуло законної сили, за результатом його апеляційного перегляду) відмовлено в повному обсязі в задоволенні позову ПрАТ «Кінотехпром».

Наразі, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі № 927/463/24 знаходяться на стадії касаційного перегляду.

Відповідно до частини 1, пунктів 4, 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, що характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.

Предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предметом позову в справі № 927/463/24 (основна вимога) є визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 26.07.2018 № 122; та (похідна вимога, як наслідок недійсності оскаржуваного правочину) вимога про стягнення з орендодавця незаконно отриманої орендної плати (в завищеному розмірі).

Тобто, предмет спору в справах № 927/157/26 та № 927/463/24 тотожний, водночас проведений позивачем перерахунок незаконно отриманої орендодавцем орендної плати (збільшення його розміру), не свідчить про зміну предмету цього спору.

Підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 909/783/20).

Підставою позову в справах № 927/157/26 та № 927/463/24 є визнання в судовому порядку протиправним та нечинним рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 17.05.2017 № 34-9/VІІ «Про затвердження Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в новій редакції», згідно з положеннями якої нараховувалась орендна плата за оскаржуваним договором.

Позивачем при зверненні до суду з позовом у справі № 927/157/26, переглянуто правову кваліфікацію спірних правовідносин, а саме виключено посилання на приписи спеціальної норми статті 230 ЦК України (вчинення правочину під впливом обману), вимоги в цій справі мотивовані загальними нормами цивільного законодавства (п. 6 частини 1 статті 3, частин 2, 3 статті 13, статей 203, 215, 216 ЦК України).

Проте наведене, за висновком суду, не свідчить про зміну заявником підстав позову в справах № 927/157/26 та № 927/463/24, оскільки вимоги в цих справах обґрунтовані спільним юридичним фактом, а саме визнанням в судовому порядку протиправним та нечинним рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Чернігівської обласної ради від 17.05.2017 № 34-9/VІІ «Про затвердження Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в новій редакції».

У справі № 927/157/26 позивач зберіг первісні обставини, якими обґрунтовані вимоги до відповідача, Управління комунального майна ЧОР, та змінив посилання на інші норми матеріального права (виключивши з правової кваліфікації спірних відносин посилання на статтю 230 ЦК України), що за наведеним вище висновком Верховного Суду не є зміною підстав позову.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки сторін та інше), які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав для визнання недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22, від 31.10.2023 у справі № 908/722/20.

За п. 2 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє в відкритті провадження в справі, якщо є таке, що набуло законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження в справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Виходячи з установлених обставин, суд відмовляє в відкритті провадження в цій справі, оскільки є судове рішення, що набуло законної сили, яким вирішений по суті цей спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд зауважує, що виключення заявником зі складу учасників справи Чернігівської обласної державної адміністрації, з метою зміни підсудності, не впливає на застосування положень п. 2 частини 1 статті 175 ГПК України у спорі між ПрАТ «Кінотехпром» та Управлінням комунального майна ЧОР, позаяк, предмет та підстави позову в справах № 927/157/26 та № 927/463/24 є однаковими.

Керуючись статтями 2, 20, 175, 234, 235 ГПК України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в відкритті провадження в справі № 927/157/26 за позовом Приватного акціонерного товариства «Кінотехпром» () до Управління комунального майна Чернігівської обласної ради () про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області від 26.07.2018 № 122 та стягнення 80 575,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 02.03.2026, та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в строки, встановлені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Романенко А.В.