ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________ПОСТАНОВА
"26" лютого 2026 р. Справа №926/3689/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В.
секретар судового засідання Пишна Р. А.
представники: скаржника Сідлецький Д.Ю., позивача Жигадло І.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці на рішення Господарського суду Чернівецької області (суддя Ярошенко В.П.) від 29.12.2025 у справі №926/3689/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці
про стягнення заборгованості в сумі 2565025,99 грн
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснив оплату за поставлений йому природний газ не в повному обсязі. Ураховуючи строк прострочення сплати суми основного боргу позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційні.
Суд першої інстанції встановив, що станом на час вирішення спору відповідач заборгував позивачу 1944773,07 грн за поставлений природний газ, чим порушив взяті на себе зобов`язання за договором № 23-5070/24-БО-Т від 25.12.2024, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними.
Щодо твердження представника відповідача, про те, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків є безпідставним, ураховуючи військову агресію російської федерації проти України, суд першої інстанції зазначив, що усупереч умовам договору відповідач не надав суду передбачених законом та договором доказів настання форс-мажорних обставин, а також доказів їх надсилання позивачу, зокрема, сертифікату, виданого відповідною торговельною палатою або іншим компетентним органом стосовно невиконання відповідачем спірного договору. Доданий лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин. До того ж відповідач не надав будь-яких доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання ним зобов`язань за спірним договором.
Суд першої інстанції перевірив розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановив, що такі здійснені арифметично та методологічно правильно та підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року у справі № 926/3689/25 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2 565 025,99 грн. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та такими, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ч. 5 ст. 236 ГПК України) з таких підстав.
Скаржник покликається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 на підставі ст. 14, 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Вважає, що у зв`язку з настанням цих форс-мажорних обставин, пеня, інфляційні втрати та 3% річних не нараховуються на суму основної заборгованості. У підтвердження своїх доводів наводить правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 08.11. 2019 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (12-142гс19) (7/8).
Стверджує, що позивач не довів вину з боку КЕВ міста Чернівці та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою. Крім того, КЕВ міста Чернівці є держаною установою, структурним підрозділом Міністерства оборони України, яка фінансується за кошти державного бюджету України. При цьому, будь-які фінансові операції проводяться через Державну казначейську службу України, згідно з чинним законодавством не має повноважень збільшувати суму Договору задля погашення утвореної заборгованості. Оскільки сторони уклали договір постачання природного газу, оплата коштів може здійснюватися лише за наявними бюджетними фінансовими зобов`язаннями в межах договору, що і було здійснено. Інших коштів, призначень та юридичних підстав для сплати у КЕВ міста Чернівці не було. Саме тому, немає вини з боку КЕВ міста Чернівці щодо невчасного виконання грошового зобов`язання, і відповідно відсутній склад правопорушення, та сам результат відповідальності у вигляді інфляційних втрат та 3% річних. Зазначає, що КЕВ міста Чернівці фінансується за кошти державного бюджету України, які виділяються саме Міністерством оборони України, а тому задоволення позовних вимог та стягнення з КЕВ міста Чернівці надлишкових та неправомірних коштів є недоцільною розтратою бюджету в той час, коли ці кошти можуть бути використані задля знищення російських загарбників.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" просить апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2025 по справі №926/3689/25 залишити без задоволення. У спростування доводів апеляційної скарги зазначає, зокрема, таке. Лист ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, розміщений на веб-сайті ТПП, не відповідає нормам ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та п.3.3, 6.2, 6.11.6. та 6.11.7. Регламенту, затвердженому рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5). У підтвердження своїх доводів наводить правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду. У зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до умов Договору та не розрахувався за поставлений природний газ, Позивач правомірно нарахував пеню, 3% річних, інфляційні, у зазначених у позовній заяві розмірах, відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи. Доказів, які спростовують вищевикладене, відповідач суду не надав. Відповідач є юридичною особою та несе відповідальність за здійснення своєї господарської діяльності.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.01.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці на рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2025 у справі №926/3689/25; встановив учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи.
Суд призначив розгляд справи на 26.02.2026.
У судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги, а представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Західний апеляційний господарський суд заслухав учасників справи, розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Обставини справи.
25.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (надалі по тексту Позивач та/або Постачальник) та Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці (надалі по тексту Споживач, Відповідач) уклали договір № 23-5070/24-БО-Т постачання природного газу, за яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ (далі - газ) за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору (п.1.1. Договору).
Загальний обсяг природного газу, замовлений Споживачем за цим Договором, складається з сум загальних обсягів природного газу, замовлених Споживачем на всі розрахункові періоди протягом строку дії Договору (п. 2.1.1.).
Підписуючи цей Договір, споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (надалі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС (п. 2.3. Договору).
Відповідно до п. 3.5. Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором(ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та Споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку Споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (п. 3.5.1. Договору).
На підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник протягом 3-х (трьох) робочих днів готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника, а саме: акт на передачу обсягу I та акт на передачу обсягу II (п. 3.5.2.).
Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (п. 3.5.3.).
У випадку неповернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього Договору (п. 3.5.4.).
Відповідно до положень п. 4.1.1 ціна газу за 1000 куб. м газу без ПДВ становить - 6183,33 грн.
Крім того, податок на додану вартість за ставкою 20% за 1000 куб. м газуразом з ПДВ - 7420,00 грн (п. 4.1.1 Договору).
Загальна вартість цього Договору на дату укладення становить 6794161,62 грн, крім того ПДВ складає 1358832,32 грн, разом з ПДВ 8152993,945 грн (п. 4.3. Договору).
Пунктом 5.1. Договору сторони визначили, що Оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання- передачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 % грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.
Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором (п. 7.1. Договору).
У разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2.Договору).
На виконання умов Договору протягом січня-квітня 2024 року Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 6 367 357,55 грн. згідно актів приймання передачі природного газу, а саме:
Ці акти приймання-передачі підписані без претензій та зауважень Відповідачем щодо кількості та вартості поставки природного газу.
Однак, відповідач здійснив оплату за поставлений йому природний газ не в повному обсязі на загальну суму 4422584,48 грн.
Згідно з пунктом 7.2. Договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно з п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього Договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Спір у справі №926/3689/25 виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати вартості поставленого природного газу, передбаченого укладеного між сторонами спору правочину.
Відповідно до частини третьої статті 11, частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Згідно з наведеним у статті 509 ЦК України визначенням, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частини другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 629 ЦК України унормовано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань наведені в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Правові наслідки порушення зобов`язання передбачено ст. 611 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Визначені ч.2 ст.625 ЦК право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо сплати суми основного боргу у розмірі 1944773,07 грн. Вказана обставина відповідачем не заперечується.
При цьому, скаржник як у відзиві на позов, так і в апеляційні скарзі визнає, що причиною невиконання положень договору стала нестача кошторисних призначень. Отже, за твердженнями останнього не було доведено вини з боку КЕВ міста Чернівці та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, і як наслідок наявності підстав для покладення на КЕВ збитків, понесених позивачем.
На підставі наведеного, апеляційний суд констатує, що відповідач не спростовує обставини порушення ним грошового зобов`язання перед позивачем, а також правомірність нарахування останнім відповідної суми заборгованості.
Водночас, доводи апеляційної скарги зводяться до неврахування судом першої інстанції обставин непереборної сили, які, на думку скаржника, тягнуть за собою юридичні наслідки у вигляді відсутності підстав для нарахування на суму основної заборгованості пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Щодо твердження представника відповідача, про те, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків є безпідставним враховуючи військову агресію Російської Федерації проти України, суд першої інстанції зазначив, що Торговельно-промисловою палатою України листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зазначений строк дії воєнного стану продовжений до цього часу.
Суд першої інстанції врахував, що Торговельно-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. За змістом ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, засвідчує Торгово-промислова палата України за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Згідно з п. 10.3 та п.10.4 укладеного сторонами Договору наявність форс-мажорних обставин підтверджується в порядку встановленому чиним законодавством України.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до умов Договору сторони повинні негайно повідомити про наявність форс-мажорних обставин та протягом 14 днів підтвердити такі обставини відповідно до законодавства.
Однак, відповідач не надав суду передбачених законом та договором доказів настання форс-мажорних обставин, а також доказів їх надсилання Позивачу, зокрема, сертифікату, виданого відповідною торговельною палатою або іншим компетентним органом стосовно невиконання відповідачем спірного договору.
Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчено, що військова агресія російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною та є підставою для звільнення його від відповідальності за договором, не узгоджується з умовами договору та законодавством.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що лист ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (введення військового стану в Україні).
Також вказаний лист ТПП видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між настанням вказаних обставин та неможливістю виконання відповідачем конкретного зобов`язання (поставки товару в строк).
До того ж відповідач не надав будь-яких доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання ним зобов`язань за спірним договором.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції виснував, що сама наявність вказаного листа ТПП № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є підставою для звільнення Відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за Договором.
Так, суд першої інстанції установив, що станом на час вирішення спору відповідач заборгував позивачу 1944773,07 грн за поставлений природний газ, чим порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними.
Колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції, вважає такі законними і обґрунтованими, враховуючи їх повну відповідність встановленим обставинам справи та положенням чинного законодавства, які наведено вище.
У спростування доводів скаржника в цій частині про відсутність в його діях вини, колегія суддів вважає за необхідне додати, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 ЦК України). Такі правові висновки неодноразово викладалися у постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові КГС ВС від 21 липня 2021 року у справі № 912/3323/20, постанові КГС ВС від 10 жовтня 2024 року у справі № 910/1509/24 та ін).
Так, у силу прямої вказівки закону, відсутність у відповідача необхідного, достатнього або вчасного фінансування не є підставою для звільнення від передбаченої договором та законом відповідальності.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить з того, що форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна мати місце у період існування таких обставин.
Суд зазначає, що ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.
Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Правовідносини, пов`язані із настанням форс-мажорних обставин, урегульовано сторонами спору в п.10.1 Розділу 10 договору постачання природного газу від 25.12.2023 № 23-5070/24-БО-Т, згідно з яким, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків згідно з цим договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли після укладення договору, і сторони не могли передбачити їх.
Отже, правочином, укладеним між сторонами недвозначно встановлено, що підставою для звільнення від передбаченої договором або законом відповідальності за невиконання зобов`язання є тільки ті обставини, початок перебігу яких настав після укладення договору.
В апеляційній скарзі скаржник форс-мажорною обставиною називає військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Водночас, договір №23-5070/245-БО-Т укладено 25.12.2023 після введення воєнного стану в Україні.
Отже, відповідно до способу врегулювання спірних правовідносин, обраного сторонами при укладенні правочину, наведені форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань, передбачених договором.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Такі висновки щодо форс-мажорних обставин, викладено в постановах Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 911/2635/22, від 08.02.2024 - № 911/1786/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22.
Як уже зазначалося, скаржник не подав суду сертифікату передбаченого ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».
Така поведінка відповідача не відповідає також положенням п. 10.4 договору, відповідно до якого настання форс-мажорних обставин підтверджується в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини форс-мажору мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі №905/55/21).
Верховний Суд у постанові від 23.08.2023 у справі № 910/6234/22 висновує, що саме на суд покладено обов`язок на підставі наявних у матеріалах справи доказах встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Відповідно до наведеної колегією суддів оцінки форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), для таких є притаманним те, що за цих умов виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством є неможливим.
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності суду необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані і яким саме чином обставини, на які посилається сторона перешкодили їх виконанню.
Відповідач стверджує, що порушив зобов`язання в частині сплати вартості поставленого природного газу, у зв`язку з настанням наведених форс-мажорних обставин. Надалі, заборгованість стала підставою нарахування на суму основної заборгованості пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Водночас, з доводів скаржника не видно, як саме обставини, які можуть бути пов`язані із встановленням в Україні воєнного стану перешкодили відповідачеві: 1) набути кошти, необхідні для відшкодування вартості отриманого товару та 2) здійснити їх передачу позивачу у порядку, встановленому п.5.3 договору, а саме: шляхом безготівкового перерахування коштів на його поточний рахунок.
При цьому, судова колегія бере до уваги, що одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.
Крім того, необхідно враховувати також, що скаржник не навів обставин здійснення ним необхідних та вичерпних дій щодо забезпечення у тому чи іншому порядку, передбаченому чинним законодавством або організаційними, розпорядчими або фінансовими документами Відповідача та Міністерства оборони України, виконання його обов`язку за договором в частині своєчасної сплати за отриманий товар.
Не підтверджено поданими доказами і сукупності заходів, які могли б характеризувати обставини, засвідчені листом ТПП№ 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, як такі, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем зобов`язань за умовами договору, а саме зусиль та матеріальних витрат, які відповідач поніс з метою виконання свого обов`язку в повному обсязі, але вони виявилися недостатніми для відвернення наслідків об`єктивних не залежних від нього обставин.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив наведені обставини, що мають значення для справи, надав цим обставинам належної правової оцінки відповідно до положень договору поставки природного газу та чинного законодавства та дійшов обґрунтованих і законних висновків про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за договором від поставки природного газу 25.12.2023№ 23-5070/24-БО-Т.
Відповідно до статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення Господарського суду Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2025 у справі №926/3689/25 ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці.

Судовий збір, відповідно до положень ст.129 ГПК України, суд покладає на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2025 у справі №926/3689/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Чернівці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 05.03.2026 року.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Суддя О.В. Зварич

Суддя Р.В. Міліціанов