ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа№ 906/1664/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сковородіної О.М.

суддів: Колесника Р.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Фурсов Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 12.01.2026 у справі №906/1664/25 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп"

до Міністерства юстиції України

та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестер М"

про визнання протиправним та скасування наказу в частині

за участю представників сторін:

від позивача: Муравський М.А. (в режимі відеоконференції);

від відповідача-1: Субота О.В.;

від відповідача-2: Пустовіт О.Ю.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Житомирської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» про забезпечення позову до подачі позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» про забезпечення позову (до подання позову) передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №906/1664/25 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» про забезпечення позову до подачі позову.

Рішення суду мотивоване тим, що ТОВ «АКРІС-ГРУП» не обґрунтувало необхідність у застосуванні судом визначених заходів забезпечення позову так як заява не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального підтвердження наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення позову в повному обсязі.

На думку апелянта, ним у заяві про забезпечення позову наведено аргументи для обґрунтування, які судом першої інстанції залишено поза увагою, що не вжиття заходів забезпечення позову, ускладнить чи зробить не можливим його виконання, зокрема з огляду на те, що відповідач-2 будучи власником земельних ділянок, матиме право укласти будь-який правочин, як про передачу права користування, так і змінити цільове призначення земельних ділянок або окремої ділянки і здійснити її забудову, що в підсумку призведе до того, що позивач застосовуючи ефективні способи захисту, доказавши незаконність наказу відповідача-2 від 21.11.2025 та скасувавши його, не зможе відновити порушені свої права орендаря земельних ділянок, якщо зокрема мова буде про забудову земельних ділянок, або таке відновлення порушених прав буде ускладнене тим, що відповідач-2 має на разі можливість передати земельні ділянки в оренду третій особі, що в підсумку потребуватиме додаткового судового захисту, шляхом оскарження в судовому порядку, таких правочинів, а відтак призведе до витрат часу, ресурсів та збільшення збитків завданих неможливістю реалізовувати свої права орендаря земельних ділянок.

Лист №32 від 24.07.2025 ТОВ «ДАФНІС» є належним та допустимим доказом тієї обставини, що позивач отримує пропозиції щодо передачі в оренду, тобто мова йде про те, що земельні ділянки Позивача представляють собою економічно вигідний об`єкт для отримання в оренду.

Втрата права оренди, це втрата не тільки права користування земельними ділянками, але це також і втрата переважного права на придбання земельних ділянок у випадку їх відчуження власником, а також переважного права на поновлення договорів оренди земельних ділянок, після їх закінчення, що в економічному виразі, має суттєве та істотне значення для позивача, як компанії в сфері виробництва сільськогосподарської продукції.

Запропоновані позивачем заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані та співмірні з предметом позову.

Суд першої інстанції постановив ухвалу неповно з`ясувавши всі обставини справи з порушенням норм процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України та залишив апеляційну скаргу без руху ухвалою №906/1664/25 від 27.01.2026, а Товариству з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" запропанував оплатити судовий збір.

30.01.2026 на електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" надійшла заява про усунення недоліків, до якої додана платіжна інструкція №2971 від 26.01.2026 на суму 2 662,40 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду №906/1664/25 від 04.02.2026 було відкрито апеляційне провадження, витребувано матеріали справи та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 04.03.2026.

23.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали від 12.01.2026 у справі №906/1664/25.

Узагальнені доводи учасників справи, які викладені у відзивах на апеляційну скаргу

11.02.2026 через систему «Електронний суд» від Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє не погоджується з твердженнями викладеними у апеляційній скарзі позивача та вважає, що оскаржувана ухвала суду прийнята з урахуванням вимог процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга ТОВ «Акріс-Груп» фактично не містить жодного доказу чи правового аргументу, який би спростовував правильність висновків суду першої інстанції. Її зміст зводиться до повторення позиції, викладеної у заяві про забезпечення позову, та незгоди з наданою судом оцінкою доводів заявника. Скаржник не довів наявності реальних, об`єктивних і підтверджених

доказами обставин, які б свідчили про існування істотного ризику ускладнення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Скаржник не надав доказів підготовки до відчуження земельних ділянок,

передачі їх у користування третім особам, зміни цільового призначення чи здійснення забудови. Не підтверджено ані подання заяв до державного реєстратора, ані укладення договорів, ані вчинення інших юридично значимих дій. Всі наведені у скарзі обставини мають гіпотетичний характер і не відповідають стандарту доказування, встановленому статтею 136 ГПК України.

Суд першої інстанції належним чином дослідив доводи заявника, застосував положення статей 136- 137 ГПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ухвала містить мотиви прийнятого рішення та відповідає вимогам процесуального закону. Незгода скаржника з оцінкою суду не є підставою для її скасування.

13.02.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вестер М" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» про забезпечення позову до його подачі, оскільки необхідність у застосуванні судом визначених заявником заходів не обґрунтована і документально не підтверджена, так як не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального підтвердження наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вестер М" є власником земельних ділянок і рішення про забезпечення позову обмежить останнє, як власника, у вільному розпорядженні та використанні свого нерухомого майна.

Явка представників у судове засідання

У судовому засідання приймав участі представник апелянта в режимі відеоконференції, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 з`явились у судове засідання, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просили суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський сд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18 та від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Акріс-Груп» звернулось з заявою про забезпечення позову до подачі позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам (нотаріусам) вчиняти реєстраційні дії спрямовані на реєстрацію права користування (сервітут), права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій), права господарського відання, права оперативного управління, права постійного користування та права оренди (суборенди) земельної ділянки та інші речові права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», стосовно земельних ділянок, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Вестер М», а саме земельних ділянок за наступними кадастровими номерами: :01:000:0083; :01:000:0115; :01:000:0402; :01:000:0273; :01:000:0258; :01:000:0400; :01:000:0403; :01:000:0082; :01:000:0256; :01:000:0242; :01:000:0116; :01:000:0259; :01:000:0254; :01:000:0248; :01:000:0408; :01:000:0315; :01:000:0424; :01:000:0407; :01:000:0296; :01:000:0395; :01:000:0399; :01:000:0249; :01:000:0394; :01:000:0302; :01:000:0067; :01:000:0172; :01:000:0105.

В обґрунтування заяви вказано, що за результатом розгляду скарги ТОВ «Вестер М», як власника земельних ділянок, до Міністерства юстиції України на рішення державних реєстраторів стосовно їх рішень, пов`язаних з державною реєстрацією прав оренди за ТОВ «Акріс-Груп» та внесення змін до відомостей щодо оренди, стосовно вищевказаних земельних ділянок, які перебувають у власності ТОВ «Вестер М», наказом № 3198/5 від 21.11.2025 заступника Міністра з питань європейської інтеграції Міністерства юстиції України скаргу ТОВ «Вестер М» задоволено, в результаті чого скасовано рішення державних реєстраторів щодо оренди ТОВ "Акріс-Груп" земельних ділянок чим порушується та не визнається право ТОВ "Акріс-Груп" на користування (оренду) спірними земельними ділянками за договором купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок сільськогосподарського призначення №01/12/22 від 01.12.2022, укладеного з ТОВ «Діва Агроком», який орендує вказані земельні ділянки у ТОВ «Вестер М».

Заявник наголосив, що він має намір звернутися до суду з позовом про оскарження наказу Міністерства юстиції України № 3198/5 від 21.11.2025.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У свою чергу, заходи забезпечення позову мають застосовуватись у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що: 1) не вжиття заходів забезпечення позову, ускладнить чи зробить не можливим його виконання, зокрема з огляду на те, що відповідач-2 будучи власником земельних ділянок, матиме право укласти будь-який правочин, як про передачу права користування, так і змінити цільове призначення земельних ділянок або окремої ділянки і здійснити її забудову, що в підсумку призведе до того, що позивач застосовуючи ефективні способи захисту, доказавши незаконність наказу відповідача-2 від 21.11.2025 та скасувавши його, не зможе відновити порушені свої права орендаря земельних ділянок, якщо зокрема мова буде про забудову земельних ділянок, або таке відновлення порушених прав буде ускладнене тим, що відповідач-2 має на разі можливість передати земельні ділянки в оренду третій особі, що в підсумку потребуватиме додаткового судового захисту, шляхом оскарження в судовому порядку, таких правочинів, а відтак призведе до витрат часу, ресурсів та збільшення збитків завданих неможливістю реалізовувати свої права орендаря земельних ділянок; 2) лист №32 від 24.07.2025 ТОВ «ДАФНІС» є належним та допустимим доказом тієї обставини, що позивач отримує пропозиції щодо передачі в оренду, тобто мова йде про те, що земельні ділянки позивача представляють собою економічно вигідний об`єкт для отримання в оренду; 3) втрата права оренди, це втрата не тільки права користування земельними ділянками, але це також і втрата переважного права на придбання земельних ділянок у випадку їх відчуження власником, а також переважного права на поновлення договорів оренди земельних ділянок, після їх закінчення, що в економічному виразі, має суттєве та істотне значення для позивача, як компанії в сфері виробництва сільськогосподарської продукції.

В оскаржувані ухвалі, суд першої інстанції здійснивши оцінку доводів заявника та вказав про необґрунтованість заяви про забезпечення позову до його подачі, необхідність у застосуванні судом визначених заявником заходів не обґрунтована і документально не підтверджена, так як не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального підтвердження наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В межах поданої заяви про забезпечення, заявник заперечує правомірність дій Міністерства юстиції України щодо скасування державної реєстрації його права оренди певними земельними ділянками.

При цьому, наказ Міністерства юстиції України №3198/5 від 21.11.2025 про скасування рішення державних реєстраторів щодо оренди земельних ділянок, прийнятий за результатами висновку центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, яка в свою чергу поставила під сумнів, зокрема, наявність такого права.

В розумінні п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, фактично метою заявника є обмеження права власника щодо розпорядження земельними ділянками через блокування доступу проведення реєстрації прав користування іншими особами, у випадку передачі їх (прав) власником всупереч існуючим (продовженим за договорами), на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп", його правам користування.

Судова колегія зазначає, що такий судовий захист містить ознаки спору безпосередньо з власником земельних ділянок, за заявою якого і був прийнятий спірний наказ Міністерства юстиції України №3198/5 від 21.11.2025. Тобто, спірні відносини знаходяться в площині наявності/відсутності у заявника права оренди земельних ділянок.

При цьому, відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» державна реєстрація, не впливає на дійсність або чинність договору оренди земельної ділянки, а є лише моментом з якого об`єкт (земельні ділянки) вважаються переданими та відомості про обтяження земельних ділянок є публічними для необмеженого кола осіб.

Тому, невжиття заходів, на яких наполягає заявник, навіть при ухваленні рішення на його користь щодо скасування наказу Міністерства юстиції України №3198/5 від 21.11.2025, жодним чином не впливатиме на складність виконання такого рішення.

Судовою колегією досліджено аргумент апеляційної скарги, що лист №32 від 24.07.2025 ТОВ «ДАФНІС» є належним та допустимим доказом тієї обставини, що позивач отримує пропозиції щодо передачі в оренду земельних ділянок, тобто мова йде про те, що земельні ділянки позивача представляють собою економічно вигідний об`єкт для отримання в оренду.

За приписами ч.1, п.1 ч.2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

Апеляційним судом лист №32 від 24.07.2025 ТОВ «ДАФНІС», на який посилається Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп", не був виявлений, як серед переліку додатків до заяви про забезпечення позову, так і серед документів, доданих до заяви про забезпечення позову.

Тому, посилання на лист №32 від 24.07.2025 ТОВ «ДАФНІС» є неспроможним, через його відсутність.

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність заявником, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За викладених обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників спірних правовідносин; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" у поданій апеляційній скарзі не зазначає обґрунтованих підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в розумінні статті 277 Господарського процесуального кодексу України, при цьому наведені апелянтом доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Підсумовуючи наведене вище, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №906/1664/25 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №906/1664/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №906/1664/25 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс-Груп".

4. Матеріали оскарження ухвали №906/1664/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2026.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Судді Р.М. Колесник

А.І. Тищенко