ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2026 р. Справа№ 910/13781/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Національного університету фізичного виховання і спорту України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025

у справі № 910/13781/25 (суддя Літвінова М.Є.)

За позовом Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу"

до Національного університету фізичного виховання і спорту України

про розірвання договору

та за зустрічним позовом Національного університету фізичного виховання і спорту України

до Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу"

про визнання недійсним договорів, визнання відсутнім права користування приміщенням та забороні чинити перешкоди у здійсненні права господарського відання майном

УСТАНОВИВ:

Громадська організація "Асоціація Бізнес футболу" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Національного університету фізичного виховання і спорту України (далі - відповідач) про розірвання Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем, як правонаступником Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, порушено умови Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року в частині припинення надання в користування позивачеві футбольного манежу та інших приміщень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 відкрито провадження у справі № 910/13781/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.12.2025, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу на подання відповіді на відзив.

27.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу" про:

- визнання недійсним Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року, укладений між Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного та Громадською організацією «АСОЦІАЦІЯ БІЗНЕС ФУТБОЛУ» ();

- визнання недійсним Договору про співробітництво № 20/05 від 19 квітня 2018 року, укладений між Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного та Громадською організацією «АСОЦІАЦІЯ БІЗНЕС ФУТБОЛУ» ();

- визнання відсутнім у Громадської організації «АСОЦІАЦІЯ БІЗНЕС ФУТБОЛУ» () права користування приміщенням футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4.

- заборонити Громадській організації «АСОЦІАЦІЯ БІЗНЕС ФУТБОЛУ» () чинити будь-які перешкоди Національному університету фізичного виховання і спорту України у здійсненні права господарського відання майном, зокрема шляхом пред`явлення вимог про надання доступу до приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4, на підставі Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, Національний університет фізичного виховання і спорту України зазначає, що первісний позов ГО «АСОЦІАЦІЯ БІЗНЕС ФУТБОЛУ» та зустрічний позов Університету виникають з одних і тих самих правовідносин, що склалися між сторонами на підставі Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року та Договору про співробітництво № 20/05 від 19 квітня 2018 року, обидва позови стосуються одного й того ж об`єкта - приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4, та одних і тих самих договірних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 по справі № 910/13781/25 зустрічну позовну заяву Національного університету фізичного виховання і спорту України до Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу" про визнання недійсним договорів, визнання відсутнім права користування приміщенням та забороні чинити перешкоди у здійсненні права господарського відання майном та додані до неї матеріали повернуто заявнику.

10.12.2025 від Національного університету фізичного виховання і спорту України надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/13781/25 скасувати і направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема положень частини 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, та неврахування усталеної практики Верховного Суду з відповідних питань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025, матеріали апеляційної скарги Національного університету фізичного виховання і спорту України у справі № 910/13781/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного університету фізичного виховання і спорту України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/13781/25 за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

Відповідачем (за зустрічним позовом) не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Громадська організація "Асоціація Бізнес футболу" звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Національного університету фізичного виховання і спорту України про розірвання Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем, як правонаступником Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного, порушено умови Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року в частині припинення надання в користування позивачеві футбольного манежу та інших приміщень.

Разом з цим, позивачем до позовної заяви подано клопотання про витребування доказів в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 відкрито провадження у справі № 910/13781/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.12.2025, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу на подання відповіді на відзив.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2025 по справі № 910/13781/25 зобов`язано відповідача в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України у строк до 05.12.2025 надати відповіді на поставлені позивачем у позовній заяві запитання та долучити відповідні докази, або подати до суду мотивовану відмови від надання відповідей.

28.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та зазначив, що правовідносини сторін за Договором № 22- 07/18 від 16.07.2018 мали характер прихованої оренди (найму) нерухомого майна, що підпадає під регулювання глави 58 ЦК України (Найм (Оренда)). Сторони, назвавши договір - «договором про надання послуг», намагалися приховати його справжню правову природу, а саме оренду державного майна закладу освіти.

Відповідач зазначає, що роботи, що виконувалися за Договором про співробітництво, за своїм характером є типовими поліпшеннями орендованого нерухомого майна ( зокрема, ремонт покрівлі, фарбування стін, встановлення освітлення, ремонт санвузлів, душових та роздягалень, монтаж трибун, встановлення віконних та дверних блоків є роботами, спрямованими на приведення приміщення до стану, придатного для експлуатації за цільовим призначенням, та на пристосування його під потреби користувача). Такі роботи за своєю правовою природою є поліпшеннями орендованого майна у розумінні статті 778 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а не благодійною допомогою чи результатом співробітництва.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що здійснення зазначених ремонтних робіт та поліпшень було економічно доцільним виключно в контексті довгострокового користування приміщенням. ГО "Асоціація Бізнес футболу" виконала значний обсяг ремонтних робіт у футбольному манежі саме тому, що планувала користуватися цим приміщенням протягом тривалого строку (до 31 грудня 2028 року) для ведення власної господарської діяльності.

Відповідач зазначає, що формулювання, використані в Акті прийому-передачі до Договору про співробітництво, прямо вказують на характер здійснених робіт як поліпшень нерухомого майна. Зокрема, в Акті зазначено, що ГО "Асоціація Бізнес футболу" передає Коледжу «виконані ремонтні роботи (з використаними матеріалами)», а також що «ремонтні роботи виконувалися за адресою: м. Київ, вул. Матеюка, 4 (футбольний манеж Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного)». Такі формулювання характеризують саме поліпшення чужого нерухомого майна, а не передачу самостійних речей чи благодійну допомогу. Результати ремонтних робіт (відремонтована покрівля, пофарбовані стіни, встановлене освітлення, відремонтовані санвузли) є невід`ємними від приміщення та не можуть бути передані окремо від нього.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що Договір про співробітництво не може розглядатися як самостійний правочин у відриві від Договору № 22-07/18 на надання послуг, оскільки ці два договори становлять взаємопов`язані елементи єдиної юридичної конструкції прихованих орендних правовідносин. Договір № 22-07/18 визначає умови користування приміщенням (графік доступу, порядок оплати, права та обов`язки сторін), тоді як Договір про співробітництво № 20/05 оформлює здійснення орендарем ремонту та поліпшень цього приміщення, а отже просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Разом з цим до відзиву на позовну заяву відповідачем подано клопотання про витребування доказів.

02.12.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та вказав на те, що позивач не був і не є користувачем Футбольного манежу протягом строку дії Договору, а лише має право проводити заходи в такому Футбольному манежі відповідно до визначеного графіку. Тобто за Договором Позивач отримав лише можливість використовувати Футбольний манеж незначний період часу по відношенню до загального строку дії Договору, тоді як і інший час, не передбачений визначеним Договором графіком, Футбольний манеж використовувався Коледжем на його власний розсуд. Суть відносин Позивача і Коледжу за Договором є саме відносини надання послуг, адже Коледж зобов`язувався надавати позивачу доступ до Футбольного манежу та можливість його використання для проведення заходів Позивача, що в тому числі передбачало наявність персоналу Коледжу, яким би забезпечувались доступ Відповідача до відповідних приміщень, їх тепло-, водо- та електропостачання, а також загальної придатності відповідних приміщень для їх використання за призначенням. Тобто послуги, які Коледж повинен надавати за Договором, полягають у забезпеченні технічної придатності Футбольного манежу для його використання позивачем на умовах Договору у встановлені дні та години, в тому числі включно із забезпеченням персоналу для організації фізичного доступу позивача та команд, які беруть участь у організованих позивачем турнірах, до приміщень Футбольного манежу.

Позивач звернув увагу суду на те, зазначене у акті № 1 прийому-передачі майна у тимчасове користування від 04 квітня 2019 року до Договору майно не є і не може розглядатись як поліпшення майна відповідача, а є індивідуально визначеним майном, належним на праві власності позивачу, яким з 2021 року на власний розсуд, користується відповідач в той час, як позивач позбавлений будь-якого доступу до зазначеного майна взагалі.

Позивач зазначає, що у п.п. 1.3. та 1.4 Договору позивачем тимчасово передано Коледжу конкретний перелік індивідуально визначеного рухомого майна, що є власністю позивача, для надання послуг за Договором. За доводами позивача, будь-яких доказів іншого відповідачем не зазначено і не надано, а зміст відзиву відповідача вказує лише на його прагнення будь-якими способами не повертати позивачу передане відповідно до п.1.3. Договору рухоме майно та не компенсовувати позивачу його вартість, а фактично привласнити таке майно, завдавши збитків позивачу та просить суд задовольнити позовні вимоги.

27.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу" про:

- визнання недійсним Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року, укладений між Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного та Громадською організацією "Асоціація Бізнес футболу";

- визнання недійсним Договору про співробітництво № 20/05 від 19 квітня 2018 року, укладений між Олімпійським коледжем імені Івана Піддубного та Громадською організацією "Асоціація Бізнес футболу";

- визнання відсутнім у Громадської організації "Асоціація Бізнес футболу" права користування приміщенням футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4.

- заборонити Громадській організації "Асоціація Бізнес футболу" чинити будь-які перешкоди Національному університету фізичного виховання і спорту України у здійсненні права господарського відання майном, зокрема шляхом пред`явлення вимог про надання доступу до приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4, на підставі Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, Національний університет фізичного виховання і спорту України зазначає, що первісний позов ГО "Асоціація Бізнес футболу" та зустрічний позов Університету виникають з одних і тих самих правовідносин, що склалися між сторонами на підставі Договору № 22-07/18 на надання послуг від 16 липня 2018 року та Договору про співробітництво № 20/05 від 19 квітня 2018 року, обидва позови стосуються одного й того ж об`єкта - приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка (нова назва - Василя Іваниса), 4, та одних і тих самих договірних документів.

За доводами позивача за зустрічним позовом, вирішення питання про правову природу, дійсність чи недійсність зазначених договорів є ключовим для обох позовів, що свідчить про тотожність правовідносин, з яких вони виникають. Зустрічний позов безпосередньо пов`язаний з первісним позовом, оскільки вирішення питання про недійсність Договору № 22-07/18 виключає можливість його розірвання.

Крім того, вимоги зустрічного позову про визнання відсутності права користування та про заборону чинити перешкоди є логічним продовженням вимоги про визнання договорів недійсними та спрямовані на усунення правової невизначеності, що виникла внаслідок укладення оспорюваних правочинів. Задоволення зустрічного позову в частині визнання Договору № 22-07/18 недійсним повністю виключить можливість задоволення первісного позову про розірвання цього ж договору. Це випливає з того, що недійсний правочин не може бути розірваний, оскільки розірвання є способом припинення існуючих договірних правовідносин, тоді як недійсний правочин не створює таких правовідносин взагалі.

Національний університет фізичного виховання і спорту України у зустрічній позовній заяві зазначає, що Договір про співробітництво № 20/05 від 19 квітня 2018 року є удаваним правочином у розумінні статті 235 Цивільного кодексу України. Під зовнішньою формою «договору про співробітництво» та «благодійної допомоги» сторони здійснили оформлення ремонтних робіт та поліпшень орендованого державного майна в рамках прихованих орендних правовідносин. Оскільки ці приховані орендні правовідносини виникли на підставі Договору № 22-07/18, який є недійсним через порушення імперативних вимог законодавства про оренду державного майна, Договір про співробітництво № 20/05 також є недійсним як складова частина єдиної договірної конструкції прихованої оренди.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що передача приміщення футбольного манежу ГО "Асоціація Бізнес футболу" за Договором № 22-07/18 прямо порушує частину 4 статті 80 Закону України «Про освіту», оскільки майно державного закладу освіти використовувалося не за освітнім призначенням, а для досягнення статутних цілей громадського об`єднання та ведення ним комерційної діяльності та має бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, позивач за зустрічним позовом просить суд застосувати негаторний спосіб захисту та заборонити ГО "Асоціація Бізнес футболу" чинити будь-які перешкоди Національному університету фізичного виховання і спорту України у здійсненні права господарського відання майном, зокрема шляхом пред`явлення вимог про надання доступу до приміщення футбольного манежу за адресою: м. Київ, вул. Матеюка, 4, на підставі недійсного Договору № 22-07/18 від 16 липня 2018 року з посиланням на статтю 391 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з частиною 2 цієї статті зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Частина 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України не містить вичерпного переліку взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, втім є вказівка на такі альтернативні умови, а саме: первісний і зустрічний позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Висновки про наявність умов за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом неодноразово викладались Верховним Судом та є усталеними у практиці суду касаційної інстанції.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 910/7951/21 та від 02.06.2022 у справі № 922/4409/21).

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Первісні позовні вимоги про розірвання Договору № 22-07/18 про надання послуг від 16.07.2018 позивач обґрунтовує тим, що внаслідок тривалого (більше 4-х років) істотного порушення Договору з боку відповідача у формі ненадання позивачу права використовувати вказані у такому договорі приміщення для проведення спортивних заходів позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні вказаного договору.

Натомість вимоги зустрічного позову стосуються визнання недійсними договорів про співробітництво № 20/05 від 19.04.2018 та Договору № 22-07/18 про надання послуг від 16.07.2018, визнання відсутнім права користування приміщенням футбольного манежу та забороною Громадській організації «Асоціація Бізнес Футболу» чинити будь - які перешкоди позивачу у здійсненні права господарського відання майном, з посиланням на статтю 235 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач у зустрічному позові зазначає, що такі позовні вимоги, як визнання відсутності права користування та заборона чинити перешкоди є логічним продовженням вимоги про визнання договорів недійсними та спрямовані на усунення правової невизначеності, що виникла внаслідок укладення оспорюваних правочинів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, адже вони виникли з різних підстав і обґрунтовуються різними доказами. Вимоги за первісним та зустрічним позовами не є взаємовиключними, оскільки задоволення зустрічного позову жодним чином не матиме своїм наслідком відмову у задоволенні первісного позову, у зв`язку з чим їх спільний розгляд не є доцільним.

З огляду на викладене, оскільки первісний та зустрічний позови не є взаємопов`язаними і спільний їх розгляд не є доцільним, суд дійшов висновку про необхідність повернення зустрічної позовної заяви разом з доданими до неї документами відповідачу.

Частиною 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними та обґрунтованими. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Оцінюючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 по справі № 910/13781/25 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету фізичного виховання і спорту України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/13781/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 у справі № 910/13781/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Національний університет фізичного виховання і спорту.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Андрієнка В.В. у відпустці з 23.02.2026 по 27.02.2026, текст постанови складено та підписано 02.03.2026.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов