ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" березня 2026 р.м. Одеса Справа № 916/917/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича від 29.01.2026р. вх. №ГСОО 2-127/26 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22

За позовом: Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк (01135, м. Київ, вул. Чорновола, 8; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Про стягнення 35229,98 грн.

За участі:

Від позивача: Погорєлов А.П., самопредставництво

Від відповідача: Скворцов Д.О., паспорт

Встановив: Акціонерне товариство „Український будівельно-інвестиційний банк звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про стягнення 35229,98 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2022р. позовну заяву Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича на користь Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк заборгованість за Договором про надання гарантії BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2022р., станом на 22.02.2022р. у розмірі 35229,98 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 33550,00 грн., заборгованість за нарахованими та простроченими процентами у розмірі 1122,06 грн., пеню за несвоєчасно сплачений кредит у розмірі 544,058 грн., пеню за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом у розмірі 13,84 грн. коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

04.10.2022р. Господарським судом Одеської області було видано наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі та скеровано його стягувачу.

29.01.2026р. до Господарського суду Одеської області від Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича надійшла заява про перегляд рішення у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2026р. заяву Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича від 29.01.2026р. вх. №ГСОО 2-127/26 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22 - залишено без руху.

04.02.2026р. від відповідача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2026р. прийнято заяву Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича від 29.01.2026р. вх. №ГСОО 2-127/26 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22 до розгляду. Відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі №916/917/22. Судове засідання для розгляду заяви призначено на "02" березня 2026 р. о 10:00. Встановлено позивачу строк для подання заперечень на заяву до 25.02.2026р. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 02.03.2026р. о 10:00.

11.02.2026р. до суду позивачем надано заперечення.

24.02.2026р. до суду відповідачем надано заперечення.

27.02.2026р. до суду відповідачем надано пояснення.

27.02.2026р. до суду позивачем надано пояснення.

У судовому засіданні 02.03.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 04.03.2026 року.

Як вже було зазначено судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2022р. позовну заяву Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича на користь Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк заборгованість за Договором про надання гарантії BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2022р., станом на 22.02.2022р. у розмірі 35229,98 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 33550,00 грн., заборгованість за нарахованими та простроченими процентами у розмірі 1122,06 грн., пеню за несвоєчасно сплачений кредит у розмірі 544,058 грн., пеню за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом у розмірі 13,84 грн. коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що 09 листопада 2021 року між Акціонерним товариством „Український будівельно-інвестиційний банк (гарант) та Фізичною особою-підприємцем Скворцовим Дмитром Олександровичем (принципал) було укладено Договір BGV/UA/03-2-14979 про надання гарантії (договір гарантії), за умовами якого гарант за дорученням принципала, надає гарантію забезпечення виконання договору на користь Державної установи „Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів „Укрспортзабезпечення, забезпечення виконання договору (надалі гарантія) на суму 33550,00 грн., згідно договору закупівлі, який має бути укладений між принципалом та бенефіціаром, згідно з Повідомленням про намір укласти договір, оприлюднене на авторизованій уповноваженим органом електронній системі закупівель Prozorro UA-2021-10-27-006184-а 27 жовтня 2021р. за результатами переговорної процедури.

Позивачем було зазначено суду, що банком належним чином виконано умови Договору гарантії та надано принципалу банківську гарантію № BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2021р., за умовами якої банк бере на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання сплатити протягом п`яти банківських днів з дати отримання першої письмової вимоги бенефіціара гарантійну суму єдиним платежем, що складає 33550,00 грн., з моменту одержання наступних документів: оригіналу письмової вимоги, що містить твердження про те, що принципал не виконав умов Договору про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості га строків і виключно за пінами згідно положень цього договору. Ця письмова вимога повинна бути підписана повноважними особами бенефіціара (наявність повноважень підтверджується завіреними копіями відповідних довіреностей доданими до вимоги) та скріплена печаткою бенефіціара, належним чином завірені копії документів що підтверджують вимоги Бенефіціара за гарантією.

Як зазначав позивач, 30.12.2021р. банк отримав від бенефіціара Вимогу №02-2914/21 від 30.12.2021 року щодо невиконання умов Договору про закупівлю товарів №214/1731 від 19.11.2021 на підставі Гарантії від 09.11.2021р., якою бенефіціар повідомив банк про настання гарантійного випадку за гарантією у зв`язку з невиконанням принципалом умов Договору.

Також позивачем зазначалось суду, що Банк направив принципалу повідомлення про отримання вимоги №21085/03-2 від 31.12.2021 року. принципалом не було перераховано банку належну для сплати суму гарантії на виконання п. 2.2.6. Договору Гарантії, 10.01.2022р. банк сплатив бенефіціару суму гарантійного платежу у розмірі 33550,00грн. за рахунок власних коштів, що підтверджується платіжним дорученням №72897051 від 10.01.2022р. та відбулося кредитування принципала, згідно з п.2.2.7. Договору про надання гарантії від 09.11.2021 року.

За твердженнями позивача, в строки, визначені Договором гарантії, принципал кредит не повернув та нараховані проценти не сплатив, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість на яку згідно з умовами Договору гарантії (в редакції Додаткової угоди) нараховуються 28% річних до дати повного відшкодування сплачених коштів.

З урахуванням викладеного, розмір заборгованості за Договором гарантії, станом на 22.02.2022р. складав 35229,98 грн., в т.ч. заборгованість за простроченим кредитом 33550,00грн., заборгованість за нарахованими та простроченими процентами 1122,06грн., пені за несвоєчасно сплачений кредит 544,08 грн. та пеня за несвоєчасно сплачені проценти за користування кредитом 13,84 грн.

Надаючи до суду заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, відповідачем було зазначено суду, що нововиявленими обставинами у справі підставою для подання позову послужило виконання позивачем гарантійного зобов`язання перед Державною установою «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» (Бенефіціаром) у зв`язку, як вважає позивач, з н порушенням з боку відповідача, як Принципалом, умов договору поставки № 214/1731 від 19.11.2021 року.

Як було зазначено суду відповідачем, після ухвалення зазначеного рішення виявилися та набрали законної сили абсолютно нові та вирішальні для справи обставини, які об`єктивно не могли бути відомі на момент ухвалення рішення.

Як зазначає суду відповідач, рішенням Господарського суду Одеської області від 05 вересня 2025 року у справі № 916/589/23 встановлено, що невиконання договору поставки №214/1731 від 19.11.2021 року було спричинене форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Відповідачем було наголошено суду, що суд у зазначеній справі визнав, що він, як Постачальник, повністю звільняється від будь-якої договірної відповідальності перед Державною установою «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укрспортзабезпечення» за непоставку товару, у тому числі від сплати штрафних санкцій.

Також відповідач посилався на претензію Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «УКРБУДІНВЕСТБАНК», у якій було зазначено, що виплата коштів за банківською гарантією № BGV/UA/03-2-14979 була отримана Бенефіціаром безпідставно.

Додатково, відповідачем в обґрунтування поданої ним заяви було зазначено суду, що набуття законної сили рішенням про форс-мажор означає, що будь-які фінансові претензії, пов`язані з неналежним виконанням того ж договору, включаючи вимоги за банківською гарантією, є юридично необґрунтованими.

Надаючи заперечення на заяву та додаткові пояснення, позивачем було зазначено суду, що відповідачем подано заяву про перегляд рішення у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами з пропущенням трирічного строку встановленого п.2 ст.321 ГПК України, оскільки трирічний строк з моменту набрання рішення суду від 12.09.2022 у справі №916/917/22 минув 05.10.2025.

За доводами позивача, наведені Відповідачем обставини в його заяві про перегляд рішення у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами не спростовують обставини, на яких ґрунтується рішення суду від 12.09.2022 у справі №916/917/22, оскільки жодним чином не можуть спростувати факт надання позивачем гарантії на користь відповідача, факт здійснення позивачем платежу по гарантії в результаті чого відбулось кредитування позивачем відповідача в межах діючих договірних відносин.

Надаючи заперечення та додаткові пояснення, відповідачем було зазначено суду, що до матеріалів справи № 916/917/22 у 2022 році не долучалися: рішення Уряду Нідерландів від 18.12.2021 про локдаун та офіційні роз`яснення Нідерландської ТПП (KvK) про неможливість засвідчення форс-мажору, та, як зазначає відповідач, суд має не «переоцінити старе», а вперше оцінити нові факти, які повністю змінюють правову кваліфікацію спірних правовідносин.

Також, відповідачем було зазначено суду, що ним строк дотримано: постанова апеляційного суду у справі №916/589/23 набрала законної сили 14.01.2026р., заяву про перегляд рішення у справі №916/917/22 подано 29.01.2026р.

Спростовуючи заперечення позивача, відповідачем було зазначено суду, що Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 у справі №916/589/23 встановлено обставини безпосередньо щодо відсутність вини у невиконанні договору поставки № 214/1731; наявність форс-мажору (локдаун у Нідерландах 19.12.2021-14.01.2022); безпідставність нарахування штрафних санкцій.

Розглянувши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №916/917/22, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм правову оцінку, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 320 ГПК України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №910/11027/18 та від 22.01.2019 у справі №127/10129/17, нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані із вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими, а не нововиявленими обставинами (такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 904/3923/20, від 25.09.2024 у справі №910/4490/22).

Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію (ухвала від 03.11.2020 у справі №910/8113/16) та зазначила, що суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв?язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був та не міг бути відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

При цьому питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17).

Згідно з ч.ч. 3-7 ст. 325 ГПК України, за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова суду; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду. Рішення, ухвала, постанова, прийняті за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, видаються або надсилаються учасникам справи у порядку, передбаченому статтею 242 цього Кодексу. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Як з`ясовано судом, відповідач на підтвердження нововиявлених обставин посилається на рішення суду по справі №916/589/23, яке апеляційною інстанцією залишено без мін.

Судом встановлено, що задовольняючи позовні вимог у даній справі №916/917/22 судом було з`ясовано, що 30 грудня 2021р. Акціонерним товариством „Український будівельно-інвестиційний банк від бенефіціара - Державної установи „Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів „Укрспортзабезпечення було отримано вимогу №02-2914/21 від 30.12.2021 року щодо невиконання умов Договору про закупівлю товарів №214/1731 від 19.11.2021 на підставі Гарантії від 09.11.2021р., якою бенефіціар повідомив банк про настання гарантійного випадку за гарантією у зв`язку з невиконанням принципалом умов Договору та встановлено факт неналежного виконання Фізичною особою-підприємцем Скворцовим Дмитром Олександровичем прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору BGV/UA/03-2-14979 про надання гарантії від 09.11.2021р.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як з`ясовано судом, рішенням Господарського суду Одеської області від 05.09.2025р. по справі №916/589/23, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026р. залишено без змін, заяву Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича за вх.№2-969/25 від 24.06.2025 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі у справі №916/589/23 задоволено.

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 у справі №916/589/23 скасовано. У задоволенні позову Державної установи Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів Укрспортзабезпечення відмовлено. Стягнуто з Державної установи Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів Укрспортзабезпечення на користь Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича 3220,80 грн. судового збору, сплаченого за перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Суд дійшов висновку, що при первісному розгляді справи не було застосовано інститут форс-мажору, тоді як обставини неможливості засвідчення Нідерландською ТПП форс-мажорних обставин та наявність рішення Уряду Нідерландів про запровадження локдауну з 19.12.2021 по 14.01.2022 мали істотне значення для правильного вирішення спору, існували на час розгляду справи та відповідають усім критеріям нововиявлених обставин.

Суд встановив, що на момент укладення договору, карантинні обмеження в Україні та країні-виробнику вже діяли, однак саме введення локдауну Урядом Нідерландів у період, що припадав на строк виконання зобов`язання з поставки, не могло бути передбачене відповідачем і об`єктивно унеможливило виконання договору. Документи нідерландської сторони та Нідерландської ТПП, які підтверджують ці обставини та неможливість отримання відповідного сертифіката, не були загальновідомими в Україні та стали доступними відповідачу лише після ухвалення оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим не могли бути подані раніше. З урахуванням сукупності доказів суд визнав доведеним настання форс-мажорних обставин і дійшов висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за договором відповідно до його умов, що виключає можливість нарахування та стягнення штрафних санкцій.

Як з`ясували суди, переглядаючи рішення по справі №916/589/23, на підтвердження нововиявлених обставин та існування у спірних правовідносинах форс-мажору, який прямо вплинув на можливість виконання відповідачем договірних зобов?язань, відповідач надав до поданої заяви, зокрема, наступні документи:

- лист Нідерландської торгово-промислової палати (Kamer van Koophandel) від 24.08.2021, який був отриманий відповідачем, перекладений та засвідчений після ухвалення рішення у справі у зв`язку із затримкою міжнародної кореспонденції; у вказаному листі вказано, зокрема, наступне: Торгово-промислова палата Нідерландів є палатою публічного права, і ми можемо проставляти штампи лише на тих документах, на які поширюються наші повноваження. Наприклад, ми не маємо права ставити штамп на сертифікатах про вільний продаж, товарно-транспортних накладних та митних деклараціях. Також декларація про форс-мажорні обставини є типом документа, який ми не можемо легалізувати (завірити штампом), тобто ми не маємо повноважень на проставлення штампа на деклараціях про форс-мажорні обставини. У Нідерландах не існує жодної державної організації, яка б мала відповідну компетенцію в цій сфері для проставлення штампа на деклараціях про форс-мажорні обставини;

- повідомлення про рішення Уряду Нідерландів від 18.12.2021, в якому визначено, зокрема, що Нідерланди перейдуть в режим локдауну з 19 грудня і щонайменше до 14 січня 2022 року. Про вказане рішення відповідач за його посиланнями дізнався напередодні подання заяви за нововиявленими обставинами, вказане рішення не оприлюднювалось на українських ресурсах і про його існування на момент розгляду справи відповідачу не було відомо;

- листування відповідача з ОРТПП щодо обставин надання/не надання відповідачу Одеською регіональною торгово-промисловою палатою відповідача сертифікату про настання форс-мажору у відносинах сторін у справі з приводу виконання договору №214/1731 від 19.11.2021. Зокрема, окрім наявного у справі листування відповідача з ОРТПП, відповідачем додатково надано лист ОРТПП від 13.05.2025, в якому зазначено, зокрема, що зважаючи на Регламент, законодавчо розмежовано оплату послуг за розгляд заяви і наданих документів та оплату за засвідчення форс-мажорних обставин та видачу Сертифікату про форс-мажорні обставини; дійсно, відповідно до ст. 14-1 ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні видача сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб?єктів малого підприємництва є безкоштовною, однак зважаючи на те, що відповідно до Закону України Про Торгово-промислові палати в Україні ОРТПП є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка діє на підставі статуту, ОРТПП встановлено плату за розгляд заяви і наданих документів про видачу відповідного сертифікату; посилання заявника на те, що дії ОРТПП призвели до унеможливлення своєчасного отримання довідки у 2021-2022 році не відповідають дійсності, адже ФОП Скворцов Д.О. із передбаченою заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб`єктів господарювання і належними додатками у 2021-2022 році до ОРТПП не звертався, не зважаючи на відповідне роз`яснення зокрема у листі від 19.02.2025; окрім того, у журналі вхідної кореспонденції ОРТПП за 2023 рік відсутня відповідна заява про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для суб`єктів господарювання за договірними зобов`язаннями ФОП Скворцова Д.О., а у зв`язку з перебуванням починаючи з 13.09.2024 по грудень місяць 2024 року, у приміщенні ОРТПП за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 47, таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Богля С.С., ОСОБА_3 частина листування, що перебувала на електронній пошті ОРТПП відсутня.

Апеляційною інстанцією було зазначено, що оцінивши доводи апеляційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заперечення на них, а також дослідивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про правильність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 01.06.2023 у справі № 916/589/23 за нововиявленими обставинами.

За текстом постанови апеляційної інстанції зазначено, що в обґрунтування наявності нововиявлених обставин заявник посилався на сукупність доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість виконання договірних зобов`язань та відсутність процесуальних шляхів для їх підтвердження у минулому, а саме: Офіційний лист компанії JVD від 04.01.2022 (ексклюзивного дистриб`ютора Hoyt у Європі), в якому зазначено, що через пандемію COVID-19 та наслідки Brexit відбулися глобальні логістичні затримки, які унеможливили своєчасну поставку товару; офіційне рішення Уряду Нідерландів від 18.12.2021 про запровадження повного локдауну з 19 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року, тобто саме в період, коли мала відбутися поставка товару за договором; Лист Нідерландської торгово-промислової палати від 24.08.2021 (отримано 04.04.2025) - нотаріально перекладений документ, у якому зазначено, що в Нідерландах не існує практики видачі сертифікатів про форс-мажор; роздруківки офіційного електронного листування з Одеською регіональною ТПП та архівні відомості її вебсайту, що підтверджують спроби заявника отримати сертифікат; а також матеріали переписки на платформі ProZorro та офіційну відповідь ОРТПП від 13.05.2025, якими визнається правомірна можливість встановлення судом фактів непереборної сили на підставі інших доказів, аніж сертифікат ТПП, що у своїй сукупності вказує на існування істотних обставин, які існували на момент розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику.

З урахуванням наведеного, у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026р. по справі №916/589/23 зазначено, що колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зазначені обставини відповідають усім ознакам нововиявлених у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони: існували на час ухвалення рішення, що переглядається; не були та не могли бути відомі заявнику і суду під час розгляду справи; мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки безпосередньо впливають на правову оцінку підстав відповідальності відповідача та можливість застосування до нього штрафних санкцій.

Таким чином, при розгляді даної справи №916/917/22 господарським судом не було та не могло бути надано оцінку доказам, які, як встановлено за час перегляду рішення суду у справі №916/589/23, підтверджують об`єктивну неможливість виконання договірних зобов`язань.

На переконання суду, зазначені обставини містять наявність всіх складових для розуміння їх як нововиявлених: по-перше, існування на час розгляду справи, по-друге, ці обставини не могла бути відомі первісному позивачу та суду на час розгляду цієї справи по суті, по-третє, істотність обставин для розгляду цієї справи.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши в сукупності всі подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, за сукупністю поданих нових доказів, надання ним оцінки з боку суду та з огляду на визнання судом зазначених відповідачем обставин щодо можливості застосувати до спірних правовідносин цих доказів, що були ним подані при зверненні з заявою про перегляд судового рішення, суд вважає за необхідне заяву Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича від 29.01.2026р. вх. №ГСОО 2-127/26 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22, задовольнити та здійснити такий перегляд з урахуванням наведеного.

На спростування доводів позивача, суд зазначає, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Слід враховувати, що підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №904/3923/20).

Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.12.2024 у справі №907/310/22). При цьому господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Водночас прийняття заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не означає обов`язкового скасування чи зміни рішення, що переглядається. Результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, та встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення (правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 25.09.2024 у справі № 910/4490/22).

Судом враховується, що при ухваленні рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. у справі №916/917/22 у суду були відсутні докази, на підтвердження доводів відповідача.

Таким чином, враховуючи зазначене, у зв`язку з нововиявленими обставинами, аналізуючи обставини справи і подані докази у сукупності, суд бере до уваги таке.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України( який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, 09.11.2021 року між Акціонерним товариством „Український будівельно-інвестиційний банк (гарант) та Фізичною особою-підприємцем Скворцовим Дмитром Олександровичем (принципал) було укладено Договір BGV/UA/03-2-14979 про надання гарантії (договір гарантії), за умовами якого гарант за дорученням принципала, надає гарантію забезпечення виконання договору на користь Державної установи „Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів „Укрспортзабезпечення, забезпечення виконання договору (надалі гарантія) на суму 33550,00 грн., згідно договору закупівлі, який має бути укладений між принципалом та бенефіціаром, згідно з Повідомленням про намір укласти договір, оприлюднене на авторизованій уповноваженим органом електронній системі закупівель Prozorro UA-2021-10-27-006184-а 27 жовтня 2021р. за результатами переговорної процедури.

Також, як з`ясовано судом, 19.11.2021 між Державною установою Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів Укрспортзабезпечення (покупець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Скворцовим Дмитром Олександровичем (постачальник, відповідач) за результатами проведення переговорної процедури закупівлі (UA-2021-10-27-006184-а) укладений договір №214/1731 про закупівлю товарів, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю плечі - 11 пар, рукоятка - 11 штук для стрільби з лука, код ДК 021:2015:37460000-0 Ігри на влучність, настільні ігри та інвентар (далі - товар), а покупець - прийняти і оплатити товар в порядку та на умовах, визначених цим договором; найменування, одиниці виміру, кількість, ціна за одиницю, вартість, технічні характеристики/параметри, показники якості товару, що закуповується та поставляється за цим договором, зазначаються у Специфікації товару (додаток 1 до договору).

Матеріали справи містять вимогу Державної установи Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів Укрспортзабезпечення на ім`я Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк щодо невиконання умов Договору про закупівлю товарів №214/1731 від 19.11.2021р. на підставі Гарантії BGV/UA/03-2-14979 від 09.11.2021р. (а.с. 23, т.1).

Згідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Згідно до ст. 567 Цивільного кодексу України, гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Відповідно до ст. 569 Цивільного кодексу України, гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судом з`ясовано, що 30 грудня 2021р. Акціонерним товариством „Український будівельно-інвестиційний банк від бенефіціара - Державної установи „Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів „Укрспортзабезпечення було отримано вимогу №02-2914/21 від 30.12.2021 року щодо невиконання умов Договору про закупівлю товарів №214/1731 від 19.11.2021 на підставі Гарантії від 09.11.2021р., якою бенефіціар повідомив банк про настання гарантійного випадку за гарантією у зв`язку з невиконанням принципалом умов Договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.08.2022 року у справі №910/15264/21, надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок.

При цьому, непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Суд наголошує, що наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Судом враховано, що у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026р. по справі №916/589/23 встановлено, що на момент укладення сторонами договору на території України вже діяли загальнодержавні карантинні обмеження, запроваджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, а також існували певні обмеження у країні походження товару, що, безумовно, мало бути враховано відповідачем як суб`єктом господарювання при прийнятті на себе договірних зобов`язань та зазначено, що введення Урядом Королівства Нідерландів повного локдауну з 19.12.2021 по 14.01.2022 відбулося вже етапі виконання зобов`язання за договором, у межах надзвичайно стислого строку поставки, та не могло бути передбачене відповідачем на момент укладення договору. Зазначене об`єктивно вплинуло на можливість здійснення поставки товару у погоджений строк, з огляду на сутність локдауну як комплексу надзвичайних обмежувальних заходів, що істотно обмежують логістичні процеси, свободу пересування та господарську діяльність. Апеляційний суд погодмвся з тим, що зазначені факти існували на момент розгляду справи, однак не були встановлені судом та не могли бути відомі заявнику, а їх урахування має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки вони безпосередньо стосуються підстав відповідальності сторони за договором. Апеляційна інстанція дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції факти обґрунтовано віднесено до нововиявлених обставин, оскільки вони входять до предмета доказування у справі, спростовують фактичні висновки, покладені в основу рішення від 01.06.2023, та істотно впливають на правову оцінку можливості застосування до відповідача штрафних санкцій.

Суд зауважує, що апеляційний суд у постанові погодився з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 6.1 договору щодо звільнення відповідача від відповідальності у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. Сукупність наданих доказів свідчить про належне повідомлення позивача про обставини, які унеможливили виконання договору, а також про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій за непоставку товару.

Отже, з урахування викладеного та зазначеного, судом враховано, що за час перегляду рішення суду по справі №916/589/23 судами встановлено підстави щодо звільнення відповідача від відповідальності за Договором №214/1731 про закупівлю товарів від 19.11.2021р. у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

Приймаючи до уваги, що невиконання умов Договору про закупівлю товарів №214/1731 від 19.11.2021р. на підставі Гарантії від 09.11.2021р., відбулось з об`єктивних причин та встановлено наявність існування форс-мажорних обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності настання гарантійного випадку за гарантією у зв`язку з невиконанням принципалом умов Договору, оскільки в рамках господарської справи №916/589/23 встановлено існування форс-мажорних обставин та звільнення відповідача від відповідальності за Договором №214/1731 про закупівлю товарів від 19.11.2021р.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Результатом процесу мотивування судового рішення є формування обґрунтованих висновків у справі та прийняття одного з встановлених процесуальним законом рішень (повне або часткове задоволення позову, відмова у задоволенні позову).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк до Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про стягнення 35229,98 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2481,00 грн. покладаються на позивача.

Також, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3721,50 грн. за подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22, яка задоволена судом, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича від 29.01.2026р. вх. №ГСОО 2-127/26 про перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. за нововиявленими обставинами, подану у справі №916/917/22 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 12.09.2022р. скасувати.

3.Ухвалити нове рішення, який у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк до Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича про стягнення 35229,98 грн. відмовити.

4.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн. за подання позовної заяви до суду покладаються на позивача.

5.Стягнути з Акціонерного товариства „Український будівельно-інвестиційний банк (01135, м. Київ, вул. Чорновола, 8; ) на користь Фізичної особи-підприємця Скворцова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн. 50 коп. за подання заяви про перегляд рішення суду у справі №916/917/22 за нововиявленими обставинами.

Повне рішення складено 04 березня 2026 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко