ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р. Справа № 910/14305/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025

у справі № 910/14305/24 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес"

до:

1. Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції у

місті Києві

2. Державного бюро розслідувань

3. Державної казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" (далі - позивач; ТОВ «ЖВРЗ "Експрес"; Товариство; апелянт; скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції у місті Києві (надалі - відповідач-1; ГУ НП у місті Києві; Поліція), Державного бюро розслідувань (в подальшому - відповідач-2; ДБР) та Державної казначейської служби України (в тексті - відповідач-3; ДКС України; Казначейство), про стягнення з Державного бюджету України на підставі статей 1166, 1167, 1173, 1192 ЦК України 836 377,90 грн збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу позивача, що зберігався на спеціальному майданчику Поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Товариство довело наявність всіх необхідних умов для притягнення органів державної влади до відповідальності у вигляді стягнення майнової шкоди, а саме, позивачем доведено наявність трьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправні дії та бездіяльність відповідачів (які полягають в незабезпеченні належних умов зберігання майна та неправомірному тривалому утриманні майна і, як наслідок, його пошкодження), наявність шкоди у розмірі 836 377 грн 90 коп. (що було встановлено Звітом про визначення вартості матеріального збитку за вих. № 0406 від 30.06.2024, виконаний ФОП Кохан О.Д.), причинний зв`язок між неправомірними діями та бездіяльністю і заподіяною шкодою (оскільки збитки понесені позивачем внаслідок незабезпечення схоронності майна та належних умов зберігання), а тому наявні законні підстави для стягнення з державного бюджету на користь Товариства майнової шкоди в розмірі 836 377 грн 90 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14305/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 січня 2025 року залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі - Філія) до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (по тексту - третя особа; ДСГП "Ліси України"; Підприємство).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/14305/24 в задоволенні позову відмовлено.

За висновками місцевого господарського суду, Товариством на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних доказів наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправності діяння (бездіяльності) відповідачів, а також наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і такими діяннями, а тому позов задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" майнову шкоду в розмірі 836 377 грн 90 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що ухвалено за неправильного висновку про відсутність в діях відповідачів складу цивільного правопорушення.

Апелянт зазначає, що залучення/незалучення до участі у цій справі Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та визначення її процесуального статусу жодним чином не виливає на правильне вирішення спору, а тому Товариство не погоджується з висновками місцевого господарського суду про неправильність заявлення ним позовних вимог про відшкодування шкоди до Казначейства (якщо останнє не є безпосереднім її заподіювачем).

Скаржник також підкреслює, що позивач як на правову підставу позову посилався на положення статтей 1073, 1074 ЦК України, а тому не зобов?язаний був доводити в межах розгляду даної справи № 910/14305/24 належними доказами, тобто відповідними рішеннями наступні обставини: неправомірність відкриття кримінального провадження № 0000407 від 22.05.2023, неправомірність прийнятих у межах досудового розслідування рішень ДБР, порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення позивачу майнової шкоди, протиправність вилучення майна, тощо. Крім того, правовідносини, які виникли між позивачем та Державою Україна перебувають у площині цивільних правовідносин, не регулюються нормами КПК України та суд вправі був самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди. При цьому, відсутність будь-яких рішень про визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових осіб ГУ НП у м. Києві та ДБР не може ставитися у пряму залежність із наявністю підстав для відшкодування шкоди у цивільних правовідносинах, оскільки суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінює надані сторонами докази.

Скаржник вказує, що не погоджується з тим, що обов?язок з відшкодування позивачу заподіяної майнової шкоди за конкретних обставин даної справи № 910/14305/24, зокрема враховуючи, що автомобіль марки «BMW X6», державний номерний знак НОМЕР_1 перебував на відповідальному зберіганні Головного управління Національної поліції у м. Києві, - покладається саме на балансоутримувача (третьої особи) дерев, як на відповідальну особу за стан зелених насаджень.

Окремо позивач звертає увагу, що у ГУ НП у м. Києві відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що територія за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, буд. 66 має правовий статус спеціального майданчика для збереження тимчасово затриманих транспортних засобів, а також відсутні документи, які б підтверджували, що земельна ділянка за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, буд. 66 належить на праві власності чи праві оперативного управління ГУ НП у м. Києві, що може свідчити про незаконне розміщення вилученого автомобіля позивача на даній території.

Додатково апелянтом зазначається, що суд 1-ої інстанції надав неправильну оцінку письмовому доказу - листу Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 1 серпня 2024 року № 99001-2239/99, та як наслідок, дійшов до необґрунтованого висновку про те, що падіння дерева відбулося внаслідок непереборної сили. Так, позивач наголошує, що на ГУ НП у м. Києві покладений прямий обов?язок щодо схоронності переданого на зберігання майна, а тому посилання місцевого господарського суду на несприятливі погодні умови в день пошкодження транспортного засобу позивача не можуть бути підставою для звільнення ГУ НП у м. Києві від відповідальності за шкоду завдану майну.

Підсумовуючи наведене, враховуючи викладені у позові підстави обґрунтування, скаржником наголошується на наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025, апеляційна скарга в справі № 910/14305/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/14305/24. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/14305/24 призначено на 14.07.2025.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно аргументів відповідача-2, ГСУ ДБР здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000407 від 22.05.2023 за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 15, пунктів 6, 11 частини другої статті 115, частини першої статті 263 КК України. Під час затримання в порядку частини третьої статті 233 КПК України підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статті 27, частиною другою статті 15, пунктами 6, 11 частини другої статті 115 КК України, 09.08.2023 співробітниками ДБР проведено обшук автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D», що перебував у відповідної особи в користуванні в момент проведення слідчої дії. Авто належить ТОВ «ЖВРЗ "Експрес". За результатами обшуку вилучено речі та документи, зокрема і транспортний засіб, який на підставі постанови слідчого ГСУ ДБР від 09.08.2023, відповідно до статті 98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000407. Згідно вимог статей 233, 234 КПК України, з метою легалізації проведених слідчих дій, слідчий ГСУ ДБР за погодженням із прокурором 10.08.2023 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2023 у справі № 757/34349/23-к задоволено зазначене вище клопотання слідчого ГСУ ДБР, погоджене прокурором, легалізовано проведення зазначеної вище слідчої дії та надано слідчому ГСУ ДБР дозвіл на проведення обшуку, а також вилучення речей та документів, які містять відомості та сліди підготовки і скоєння злочинів, а відповідно мають значення для розслідування кримінального провадження, зокрема, серед іншого, автомобіль марки «BMW» моделі «X6 M50D», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . Враховуючи те, що невідкладну слідчу дію - обшук, проведено слідчими ГСУ ДБР на законних підставах та в порядку, передбаченому частиною третьою статті 233 КПК України, а у подальшому легалізовано на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції, як вважає ДБР, дійшов до вірного висновку про необґрунтованість доводів позивача про протиправність дій органу досудового розслідування, що виразились у вилученні автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D».

Також відповідач-2 звертає увагу, що відповідно до вимог частини другої статті 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Так, з метою здійснення перевірки умов зберігання речового доказу, що зберігається поза межами розташування органу досудового розслідування, слідчим ГСУ ДБР скеровувався до ГУ НП у м. Києві лист від 26.03.2024 № 10-2-02-01-8764. У відповідь ГУ НП у м. Києві листом від 17.04.2024 № СЕД-15114-2024 (отримано ДБР 23.04.2024 за вх. № 13840-24) поінформувало ГСУ ДБР про те, що 02.04.2024 у зв`язку із значними поривами вітру, внаслідок падіння дерев, які знаходились поза межами спеціального майданчику, пошкоджено автомобіль марки «BMW» моделі «Х6 M50D», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Питання поміщення транспортного засобу на спеціальний майданчик ГУ НП у м. Києві за адресою: вул. Каштанова, 66, м. Обухів, Київська область здійснювалось з урахуванням вимог статті 100 КПК України, що передбачає можливість перевірки таких дій лише у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом. Крім цього, слідчими суддями неодноразово перевірялись дії органу досудового слідства щодо вилучення та утримання транспортного засобу, за наслідками чого жодних ознак протиправності не встановлено. Відтак, на думку ДБР, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про недоведеність протиправності дій слідчих ГСУ ДБР під час проведення слідчих дій та прийнятті процесуальних рішень у кримінальному провадженні щодо вилучення та утримання транспортного засобу.

Окремо ДБР зазначається, що судом першої інстанції вірно встановлено, що пошкодження автомобіля спричинено внаслідок непереборної сили - падіння через сильні пориви вітру зелених насаджень, які ще й до того не перебували та не перебувають на балансі/віданні ні ДБР, ні ГУ НП України у м. Києві. З листа директора Філії «Київське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 02.08.2024 № 02-395 вбачається, що дерево, внаслідок падіння якого спричинено пошкодження транспортного засобу, знаходилось на земельній ділянці, що відноситься до 60 кварталу виділу 23 Обухівського лісництва, постійними користувачем якої (земельної ділянки) є вказана філія. Тому, догляд за деревом, падіння якого стало причиною пошкодження автомобіля віднесено до компетенції лісокористувачів, яким у даному випадку є Філія «Київського лісового господарства» ДП «Ліси України». Водночас ДБР та ГУ НП у м. Києві не є лісокористувачами та балансоутримувачами дерева, падіння якого спричинило пошкодження автомобіля, не зобов`язані здійснювати нагляд за ним, відтак його падіння та як наслідок пошкодження транспортного засобу, не спричиняє підстав для відповідальності ДБР та ГУ НП у м. Києві за завдану шкоду. Це, на переконання ДБР, вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ДБР та ГУ НП у м. Києві та негативними наслідками у вигляді шкоди, що у свою чергу не може призвести до виникнення деліктних правовідносин між позивачем та відповідачами. Згідно позиції ДБР, матеріали справи містять докази, які підтверджують, що наслідком завдання шкоди позивачу була обставина непереборної сили, тобто екстремальне явище природи катастрофічного характеру, що приводить до раптового порушення нормальної діяльності людей, яке характеризується непередбаченістю та неможливістю її своєчасного попередження, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Підсумовуючи наведене відповідач-2 вважає, що постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд 1-ої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність доказів, які б вказували на виникнення деліктних правовідносин між позивачем та відповідачами, що виключає наявність підстав для стягнення коштів на відшкодування майнової шкоди за рахунок Державного бюджету України.

На адресу суду апеляційної інстанції від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого третя особа просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. За твердженнями третьої особи, матеріали справи свідчать, що транспортний засіб позивача зберігався в м. Обухів по вул. Каштановій, 66, тобто на території міста Обухова. Отже, лісові насадження, зазначені в листі Філії, не мають ніякого відношення до пошкодження транспортного засобу позивача. Третьою особою вказується, що у Поліції відсутній документ, який засвідчує право користування землею, тобто відсутній державний акт на право користування землею. За таких обставин, користування Поліцією відповідною земельною ділянкою (Акт від 12 березня 1984 року відводу в натурі земельної ділянки в постійне, тимчасове користування Управлінню внутрішніх справ Київського міськвиконкому під склад-гараж площею 1 га в м. Обухів) є завідомо незаконним. Закон прямо забороняє користуватись цією земельною ділянкою. Крім того, відсутність державного акта на право користування землею унеможливлює встановити межі наданої земельної ділянки, її координати та координати сусідніх ділянок. Поряд з цим, зберігання автомобіля позивача на відкритій площадці є прямим порушенням цільового призначення наданої Поліції земельної ділянки. В цілому, третя особа погоджується із доводами позивача, що Поліція не забезпечила схоронності переданого їй на зберігання майна, використовувала земельну ділянку всупереч закону, без правовстановлюючих документів та не за цільовим призначенням.

Окремо третя особа просить здійснити її заміну, зокрема з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (08114, Київська область, Бучанський район, с. Стоянка, вул. Лісна,15, ) на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, ), оскільки наказом ДП «Ліси України» № 1838 від 18.10.2024 припинено філію "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" шляхом закриття.

ДП "Ліси України" також вважає, що винесення судом першої інстанції ухвали про залучення Підприємства в особі Філії було помилковим, оскільки рішення з даного спору ніяк не могло вплинути на права та обов`язки Підприємства в особі Філії.

Від відповідача-3 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. ДКС України зазначає, що погоджується з висновком місцевого суду про те, що залучення у справу № 910/14305/24 Казначейства є необґрунтованим, адже в позові взагалі не зазначено і не надано будь-яких доказів прийняття Казначейством рішення чи вчинення дій чи бездіяльності, внаслідок яких позивачу було завдано збитки.

Відповідач-3 має переконання, що апелянтом не надано переконливих аргументів та не спростовано висновків, до яких дійшов Господарський суд міста Києва у справі № 910/14305/24, відмовляючи у задоволенні вимог позивача, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

До суду апеляційної інстанції від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно доводів відповідача-1, відшкодування шкоди повинно здійснюватися за рахунок балансоутримувача дерев, унаслідок падіння яких пошкоджено транспортний засіб, а не за рахунок Державного бюджету України. Посилаючись на обставини щодо кримінального провадження № 0000407 тотожні тим, що зазначені ДБР у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач-1 вказує, що пошкодження автомобіля спричинено внаслідок непереборної сили - падіння через сильні пориви вітру зелених насаджень, які не перебувають на балансі відповідачів. На думку ГУ НП у місті Києві, позивачем в апеляційній скарзі не спростовані висновки суду першої інстанції.

Додатково відповідач-1 зазначив, що станом на дату оскаржуваного рішення, третя особа код ЄДРПОУ - 45113540, знаходилась у стані ліквідації, припинена лише 29.05.2025, що свідчить про законність судового рішення першої інстанції у справі № 910/14305/24.

Розгляд справи відкладався, а в судових засіданнях оголошувалась перерва.

Представники апелянта в судовому засіданні 23.02.2026 вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Також вимоги апеляційної скарги підтримав представник третьої особи.

У судовому засіданні представник відповідача-2 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники відповідачів 1 та 3 у судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином, що підтверджується довідками від 12.12.2025 про доставку електронного документа в електронні кабінети ГУ НП у місті Києві та ДКС України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представників відповідачів 1 та 3 обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність від відповідачів 1 та 3 обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ГУ НП у місті Києві та ДКС України, яких належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

При цьому представник відповідача-1 у судовому засіданні 14.07.2025 надавав пояснення щодо суті апеляційної скарги, заперечував проти її задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Щодо клопотання третьої особи про заміну Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", то судова колегія зазначає таке.

Наказом ДП «Ліси України» від 18.10.2024 № 1838 припинено Філію «Київське лісове господарство» шляхом її закриття.

Відповідно до інформації із ЄДР станом на 29.05.2025 філію "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" припинено.

За ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Відтак, у зв`язку з фактичним припиненням філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення клопотання ДП "Ліси України", та заміну Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (08114, Київська область, Бучанський район, с. Стоянка, вул. Лісна,15, ) на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 9А, ).

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників скаржника, відповідача-2 та третьої особи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Товариство є власником транспортного засобу марки "BMW", державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що підтверджується копіями: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11 квітня 2023 року серії НОМЕР_3 , наказу директора Товариства Свистуна В.П. від 28 грудня 2023 року № 788, бухгалтерської довідки від 18 листопада 2024 року № 1398.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року в справі № 757/34349/23-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Бюро Єрошкіна В.В. та надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки "BMW" моделі "X6 M50D G6X/GT61", державний номерний знак НОМЕР_1 .

З наявної в матеріалах справи копії постанови старшого слідчого в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Бюро Єрошкіна В.В. від 9 серпня 2023 року вбачається, що 9 серпня 2023 року в межах кримінального провадження № 0000407 від 22 травня 2023 року, за адресою: місто Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 13/2, паркувальна зона, був проведений обшук транспортного засобу автомобіля марки "BMW", державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить Товариству на праві власності. За наслідками проведеного обшуку, останній було вилучено та поміщено на штраф-майданчик Поліції за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 66. Цією ж постановою слідчого Бюро спірний транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000407 та передано на зберігання до спеціального майданчика для тимчасово затриманих транспортних засобів Поліції за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 66. Дана постанова слідчого Бюро у встановленому законом порядку не скасовувалась, незаконною не визнавалась.

Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

На виконання вказаної постанови Бюро 9 серпня 2023 року автомобіль марки "BMW", державний номерний знак НОМЕР_1 , було передано старшим слідчим в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Бюро Єрошкіним В.В. на спеціальний штраф-майданчик Поліції за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 66, що підтверджується копією акта прийому-передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання від 9 серпня 2023 року. Зазначений транспортний засіб було прийнято на тимчасове відповідальне зберігання старшим сержантом поліції Бондарем О.М. З акта вбачається, що під час передачі вказаного речового доказу на зберігання Поліції було здійснено фотографування кузова, салону, багажного та моторного відділення транспортного засобу, проведено опломбування (опечатування) дверей, капоту, багажного відділення автомобіля печаткою, пломбами-наклейками №№: 082, 083, 081, 088, 089, 090. Будь-яких пошкоджень транспортного засобу під час прийому-передачі на тимчасове зберігання Поліції не виявлено.

2 квітня 2024 року близько 17:20 год спірний транспортний засіб Товариства, а також 4 інші автомобілі, які перебували на спеціальному штраф-майданчику Поліції за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 66, були пошкоджені внаслідок падіння дерев, розташованих поза межами території вказаного спеціального майданчика, у зв`язку зі значними поривами вітру та буревієм. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями: листа Поліції від 17 квітня 2024 року № СЕД-15114-2024, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 2 квітня 2024 року серії ЄО № 4858, рапорту інспектора з логістики Обухівського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Обухівське РУ ГУНП в Київській області) Леуса Б.Л. від 2 квітня 2024 року, висновку Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 18 квітня 2024 року по зверненню ОСОБА_1 . Дані, які б вказували на наявність складу кримінального правопорушення за фактом вказаної події, у матеріалах справи ЄО № 4858 відсутні.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року в справі № 752/10118/24 (кримінальне провадження № 0000407) транспортний засіб марки "BMW", державний номерний знак НОМЕР_1 , повернуто Товариству на відповідальне зберігання.

З наявної в матеріалах справи копії звіту про визначення вартості матеріального збитку від 30 червня 2024 року вих: № 0406, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем Коханом О.А., вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки "BMW Х6", державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 4 червня 2024 року склав 836 377,90 грн.

25 вересня 2024 року адвокатське об`єднання "Діксі Лекс" звернулось в інтересах Товариства до Поліції та Бюро з вимогою вих. 25/09/2024 про відшкодування позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України завданої матеріальної шкоди в розмірі 836 377,90 грн. Належні докази направлення цієї вимоги вказаним відповідачам наявні в матеріалах справи. Однак, ця вимога залишена листом Бюро від 28 жовтня 2024 року № 32256-24/10-8-02-13841/24 та листом Поліції від 28 жовтня 2024 року № без задоволення.

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державного бюро розслідувань та Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України на підставі статей 1166, 1167, 1173, 1192 ЦК України 836 377,90 грн збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу позивача, що зберігався на спеціальному майданчику Поліції.

Через систему "Електронний суд" Господарського суду міста Києва від Казначейства надійшов відзив на позов, у якому останнє проти задоволення позову заперечувало та вказало, що належним відповідачем у цій справі є Держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди, а саме: Бюро та Поліція. Натомість Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Також Казначейство зазначало, що саме Поліція після передачі на зберігання речових доказів у вигляді транспортного засобу несе відповідальність за збереження транспортного засобу на спеціальних майданчиках для збереження тимчасово затриманих транспортних засобів, у зв`язку з цим вимога позивача щодо відшкодування з Державного бюджету України спірних коштів є безпідставною. При цьому, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Разом із цим, позивач не довів у встановленому законом порядку всіх елементів цивільного правопорушення, передбачених цивільним законодавством України.

Через систему "Електронний суд" Господарського суду міста Києва від Поліції надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено належних і допустимих доказів, на підставі яких можна зробити висновок про наявність у Товариства права на відшкодування шкоди за рахунок Держави Україна, як, зокрема і не надано доказів того, що дії слідчого Поліції визнані протиправними. При цьому, на думку Поліції, позивач помилково посилається на вимоги статей 936, 942, 949 ЦК України, як на підставу для стягнення спірної шкоди, оскільки Товариство не передавало Поліції автомобіль на зберігання і дія вказаних норм законодавства не розповсюджується на правовідносини щодо тимчасово вилученого майна. При цьому, Поліція взагалі не є стороною кримінального провадження № 00000407, у межах якого спірний автомобіль було передано на тимчасове зберігання. Разом із цим, з матеріалів позовної заяви вбачається та самим позивачем не заперечувався той факт, що спірна подія відбулась унаслідок стихійного лиха (природного явища першого рівня небезпечності) і Держава в особі визначених позивачем органів не може відповідати за наслідки такого природного явища. Крім того, завдання матеріальної шкоди транспортному засобу позивача відбулось внаслідок падіння на вказаний автомобіль дерев, відповідальність за стан яких несе лісокористувач, яким Поліція у даному випадку не є. Відтак, на думку Поліції, остання не є належним відповідачем у даній справі. Разом із цим, заявлений розмір завданої позивачу матеріальної шкоди є необґрунтованим, оскільки опис переліку пошкоджень при прийнятті транспортного засобу сторонами не здійснювався, представники відповідачів для огляду пошкоджень не викликались, у зв`язку з чим наданий Товариством звіт про визначення вартості матеріального збитку від 30 червня 2024 року вих. № 0406 не є належним доказом дійсного розміру таких збитків.

Через систему "Електронний суд" Господарського суду міста Києва від ДБР надійшов відзив на позов, у якому останнє заперечувало проти позову та зазначало, що на підтвердження протиправності дій слідчих ДБР щодо вилучення й утримання майна, позивач жодного належного та допустимого доказу не надав. Проте проведені органами досудового розслідування слідчі дії та прийняті процесуальні рішення відповідають вимогам чинного законодавства, в установленому законом порядку не були визнані протиправними чи незаконними. Разом із цим, пошкодження транспортного засобу було завдано внаслідок дії непереборної сили - падіння дерев внаслідок сильних поривів вітру. При цьому, зазначені зелені насадження не перебували на балансі/у віданні жодного з відповідачів у даній справі. Відтак, на думку ДБР, позивачем не доведено в установленому законом порядку наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та негативними наслідками у вигляді заподіяної шкоди. У зв`язку з чим у задоволенні позову Товариства слід відмовити.

12 грудня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив Казначейства від 9 грудня 2024 року, у якій Товариство вказало, що з огляду на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4147/16-ц, від 8 листопада 2017 року в справі № 761/13921/15-ц, - Казначейство та його територіальні органи можуть бути залучені до участі в справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. Крім того, Товариство вказало на те, що воно звільнене від обов`язку доказування наявності в діях відповідачів вини як складової цивільного правопорушення, у силу прямих приписів статей 1173 та 1174 ЦК України.

Подібні вищевикладеним твердження щодо обставин справи наведені апелянтом та відповідачами у апеляційній скарзі та відзивах на неї відповідно.

З огляду на вказані обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (за виключенням переліку, наведеного в частині 1 цієї статті), відшкодовується на загальних підставах.

Поряд з цим, за ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В свою чергу, на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 цього Кодексу допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органів державної влади чи місцевого самоврядування.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів складу цивільного правопорушення: неправомірні дії такого органу, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями органу і заподіяною шкодою. Довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22 листопада 2019 року в справі № 910/906/18.

Колегія суддів враховує, що ДБР здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000407 від 22.05.2023 за частиною третьою статті 27, частиною другою статті 15, пунктів 6, 11 частини другої статті 115, частини першої статті 263 КК України.

09.08.2023 співробітниками ДБР проведено обшук автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D», що перебував у відповідної особи в користуванні в момент проведення слідчої дії. Як свідчать матеріали справи, зазначений транспортний засіб належить ТОВ «ЖВРЗ "Експрес".

За результатами обшуку вилучено речі та документи, зокрема і транспортний засіб, який на підставі постанови слідчого ГСУ ДБР від 09.08.2023, відповідно до статті 98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000407.

Згідно вимог статей 233, 234 КПК України слідчий ГСУ ДБР за погодженням із прокурором 10.08.2023 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2023 у справі № 757/34349/23-к задоволено відповідне клопотання слідчого ГСУ ДБР, погоджене прокурором, легалізовано проведення зазначеної вище слідчої дії та надано слідчому ГСУ ДБР дозвіл на проведення обшуку, а також вилучення речей та документів, які містять відомості та сліди підготовки і скоєння злочинів, а відповідно мають значення для розслідування кримінального провадження, зокрема, серед іншого, автомобіль марки «BMW» моделі «X6 M50D», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

У той же час, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неправомірність відкриття кримінального провадження № 0000407 від 22 травня 2023 року та неправомірність прийнятих у межах досудового розслідування рішень з боку ДБР. Зокрема, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких можна встановити, що в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ДБР, як орган слідства, допустило порушення норм кримінально-процесуального права, що призвели до спричинення Товариству майнової шкоди.

Відповідно до вимог частини другої статті 100 КПК України зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось, 9 серпня 2023 року автомобіль марки "BMW", державний номерний знак НОМЕР_1 , було передано старшим слідчим в особливо важливих справах першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Бюро Єрошкіним В.В. на спеціальний штраф-майданчик Поліції за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 66, що підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання від 9 серпня 2023 року.

Зазначений транспортний засіб було прийнято на тимчасове відповідальне зберігання старшим сержантом поліції Бондарем О.М. З акта вбачається, що під час передачі вказаного речового доказу на зберігання Поліції було здійснено фотографування кузова, салону, багажного та моторного відділення транспортного засобу, проведено опломбування (опечатування) дверей, капоту, багажного відділення автомобіля печаткою, пломбами-наклейками №№: 082, 083, 081, 088, 089, 090. Будь-яких пошкоджень транспортного засобу під час прийому-передачі на тимчасове зберігання Поліції не виявлено.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилом частини 2 статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

У той же час матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що спірний транспортний засіб марки "BMW Х6", державний номерний знак НОМЕР_1 , було протиправно вилучено у позивача та передано на зберігання до спеціального майданчика для тимчасово затриманих транспортних засобів Поліції.

Більше того, позивачем не надано доказів оскарження вилучення органом досудового розслідування майна та встановлення незаконності такого вилучення, внаслідок чого у слідчого були б відсутніми підстави для неповернення вилученого майна Товариству.

На це, як вважає колегія суддів, вірно звернув увагу суд 1-ої інстанції.

За наведеного, враховуючи зазначені вище приписи ЦК та КПК України, колегією суддів відхиляються доводи апелянта щодо відсутності обов`язку належного доведення останнім неправомірності прийнятих у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000407 рішень ДБР, зокрема вчинення таких з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства, що призвело до спричинення позивачу майнової шкоди, а також протиправності вилучення майна, незаконного розміщення вилученого автомобіля позивача на території спеціального майданчика, з огляду на визначені Товариством підстави заявленого позову та визначення відповідного відповідача, якому пред`являлась позовна вимога.

Також колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки "BMW Х6", державний номерний знак НОМЕР_1 зберігався на спеціальному майданчику за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, будинок 66 у належних умовах під цілодобовою охороною. Пошкодження автомобіля було спричинене внаслідок падіння через сильні пориви вітру дерев, які знаходились за межами території майданчика (лист Поліції від 17 квітня 2024 року № СЕД-15114-2024).

При цьому, як слідує з наявного в матеріалах справи листа Поліції від 6 серпня 2024 року № , остання є балансоутримувачем нерухомого майна, а саме: склад ГСМ, складське приміщення №№ 1,2, караульне приміщення, загальною площею 2 222,40м2, що розташоване за адресою: Київська область, місто Обухів, вулиця Каштанова, 66. Зазначене нерухоме майно передано відповідачу-1 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 серпня 2018 року № 519 "Про передачу нерухомого майна в місті Києві зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України" та наказу Поліції від 10 жовтня 2018 року № 942 "Про організацію виконання наказу Міністерства внутрішніх справ України" та акта приймання-передачі від 14 січня 2019 року.

Листом від 12 вересня 2024 року № Поліція на адвокатський запит повідомила представника позивача про те, що вищевказаний спеціальний майданчик для збереження тимчасово затриманих транспортних засобів має бетонну огорожу, тверде покриття, відеоспостереження та цілодобову охорону.

У свою чергу, з наявної в матеріалах справи копії листа третьої особи від 2 серпня 2024 року № 02-395, отриманого позивачем на адвокатський запит, та долученого до позову, вбачається, що зелені (лісові) насадження, внаслідок падіння яких спричинено пошкодження транспортного засобу позивача, знаходились на земельній ділянці, що відноситься до 60 кварталу виділу 23 Обухівського лісництва, постійним користувачем якої (земельної ділянки) є філія "Київське лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України".

За ст.ст. 3, 4 Лісового кодексу України лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері лісових відносин регулюються Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом.

Лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

До лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Згідно ст.ст. 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

За ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Відповідно до статтей 45, 46 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України та включає у себе серед іншого виявлення деревостанів, що потребують рубок, з метою поліпшення якісного складу лісів. Лісовпорядкування в лісах усіх форм власності здійснюється державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 84 Лісового кодексу України з метою поліпшення якісного складу лісів, їх оздоровлення, посилення захисних властивостей власники лісів та постійні лісокористувачі здійснюють лісогосподарські заходи (рубки догляду за лісом, санітарні рубки, лісовідновні рубки в деревостанах, що втрачають захисні, водоохоронні та інші корисні властивості, рубки, пов`язані з реконструкцією малоцінних молодняків і похідних деревостанів тощо).

З вказаних приписів чинного законодавства вбачається, що обов`язки з вжиття заходів щодо посилення захисних властивостей лісів, у тому числі здійснення санітарних рубок, лісовідновних рубок в деревостанах, що втрачають захисні та інші корисні властивості, покладається саме на лісокористувачів.

Крім того, обов`язок з відшкодування заподіяної майнової шкоди внаслідок падіння дерев покладається саме на балансоутримувача, як відповідальну особу за стан зелених насаджень, з урахуванням при цьому місця зростання впалого дерева відносно спеціального майданчика.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 8 грудня 2021 року в справі № 755/19416/20. Також схожі за змістом правові висновки щодо обсягу компетенції балансоутримувача або власника (користувача) земельної ділянки на якій зростають насадження, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 15 листопада 2019 року в справі № 907/327/18.

Втім, жоден із відповідачів у даній справі не є ні лісокористувачем відповідних лісових насаджень на земельній ділянці в розумінні ЛК України, ні балансоутримувачем дерев, падіння яких спричинило пошкодження автомобіля марки "BMW Х6", державний номерний знак НОМЕР_1 .

За вказаного, судова колегія висновується про правильність висновків місцевого господарського суду в зазначених межах.

Окрім цього колегією суддів зазначається, що згідно відомостей, які містяться в листі директора Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 1 серпня 2024 року № 99001-2239/99, вбачається, що: "2 квітня 2024 року через територію Києва та Київської області проходив активний атмосферний фронт, який зумовив посилення вітру. Метеорологічні спостереження за станом погодних умов проводяться лише на стаціонарних пунктах - метеорологічних станціях. У місті Обухів Київської області метеорологічна станція відсутня. Однак, за оперативними даними найближчого пункту спостереження (метереологічна станція за адресою: місто Київ, проспект Науки, 37) 2 квітня 2024 року відмічався невеликий дощ, кількість опадів - 0,6 мм, із 17 год 18 хв до 17 год 40 хв - пориви вітру 14 м/с, із 17 год 40 хв до 19 год 23 хв - пориви вітру 15 м/с, із 23 год 14 хв до кінця доби - пориви вітру 12 м/с. Враховуючи синоптичну ситуацію та дані супутникової інформації, у Київській області 2 квітня 2024 року швидкість вітру могла значно перевищувати зафіксовану метеостанцією і досягати 20-22 м/с. Погодні умови, які спостерігалися 2 квітня 2024 року, могли завдати значних збитків господарським організаціям та населенню. Згідно з "Настановою з метеорологічного прогнозування" вітер, швидкістю 15-24 м/с вважається небезпечним метеорологічним явищем".

Також у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 2 квітня 2023 року, складеного інспектором Обухівського РУ ГУНП в Київській області Лимаром Р.В. були зафіксовані наступні покази заявника - поліцейського ГУ НП у місті Києві Гавриш М.Г., про обставини спірної події, а саме: "2 квітня 2024 року близько 17:20 год перебував на робочому місці за адресою: місто Обухів, вулиця Каштанова, 66. В цей час почав віяти сильний вітер, в результаті чого почали падати дерева породи "сосна", які пошкодили автомобілі".

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарт доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Законом України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (набув чинності 17.10.2019), зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши у господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року в справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Враховуючи вказане, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, судова колегія погоджується з висновками суду 1-ої інстанції про те, що цілком вірогідним є факт того, що падіння дерев відбулось внаслідок обставин непереборної сили - пориву вітру, і не пов`язане з діями чи бездіяльністю відповідачів, що, у свою чергу, виключає наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ДБР й Поліції та наслідками у вигляді матеріальної шкоди, завданої позивачеві.

Отже, судова колегія вважає, що Товариством на підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних доказів наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправності діяння (бездіяльності) відповідачів, до яких пред`явлено вимоги, а також наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і такими діяннями, що, як наслідок, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд 1-ої інстанції.

У свою чергу, зважаючи на зазначені у цій постанові висновки по суті спору, судовою колегією критично оцінюються аргументи апелянта про неправильність висновків місцевого господарського суду про те, що відповідальність за стан зелених насаджень покладається саме на балансоутримувача дерев.

Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апелянта щодо помилковості винесення місцевим господарським судом ухвали про залучення Підприємства в особі Філії в якості третьої особи, а також відносно висновків про залучення/незалучення до участі у цій справі Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та визначення її процесуального статусу в якості відповідача, не впливають на результат апеляційного перегляду, тому не потребують окремого дослідження.

Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянта не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржника, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також таким, що ухвалено за неправильного висновку про відсутність в діях відповідачів складу цивільного правопорушення, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/14305/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження відповідачів знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржником в апеляційні скарзі доводів у цілому.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес").

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/14305/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2025 у справі № 910/14305/24 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес".

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.03.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков