РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/14793/25

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Трансфорвардінг Лімітед АГ" (Україна, 03035, м. Київ, вул. Стадіонна, буд. 5; ідентифікаційний код: 30405199)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" (Україна, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 30/32, оф. 205-Б ; ідентифікаційний код: 39863680)

про стягнення 1 366 185,93 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Трансфорвардінг Лімітед АГ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" (далі - відповідач) про стягнення 1 366 185,93 грн, з яких 1 090 700,00 грн заборгованості, 162 612,46 грн пені, 83 091,73 грн інфляційних втрат та 29 781,74 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди цистерн № 14/ЦС-2021 від 11.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

04.12.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14793/25, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

27.01.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву разом із клопотанням про поновлення строку для його подання, а також клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, які 27.01.2026 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

02.02.2026 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2026 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, відзив залишено без розгляду, а також залишено без розгляду клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

06.02.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження разом із клопотанням про поновлення строку для його подання, які 06.02.2026 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

06.02.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін разом із клопотанням про поновлення строку для його подання, які 09.02.2026 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2026 було відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про поновлення строку на подання клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без розгляду.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 між Приватним акціонерним товариством "Трансфорвардінг Лімітед АГ" (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" (далі - орендар) було укладено Договір оренди цистерн №14/ЦС-2021 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) залізничні цистерни моделі 15-1443, у кількості 64 одиниці, які є власністю орендодавця, придатні для перевезення вантажів, згідно Довідника "Моделі вантажних вагонів" (СЖА 2004 18)".

Згідно з п. 3.2 Договору вартість оренди однієї чотирьохвісної цистерни моделі 15-1443 за одну добу складає 550,02 грн, в т.ч, ПДВ - 91,67 грн.

Відповідно до п. 3.5 Договору орендні платежі, згідно умов цього договору, здійснюються:

- 50% передплата за перший місяць оренди при наданні орендарем реквізитів на відправлення вагонів на станцію прийому-передачі (в оренду);

- 50% передоплата за перший місяць оренди після підписання актів прийому-передачі, актів технічного огляду цистерн на станції прийому-передачі:

Передплата залишається у орендодавця як заставна сума та може бути використана як оплата орендних платежів за останній місяць оренди;

- наступні робочі місяці - по закінченню місяця, в якому фактично були надані послуги з оренди цистерн, але не пізніше 10 календарних днів після початку наступного місяця. Оплата здійснюється впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку, шляхом перерахування орендарем грошових коштів на рахунок орендодавця, згідно рахунку, наданому орендарю і виписаному на підставі двосторонніх актів виконаних робіт, підписаних сторонами згідно пункту 2.2.5 договору.

У лютому 2024 року - січні 2025 року відповідач користувався наданими позивачем цистернами на умовах Договору, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії Актів виконаних робіт по оренді цистерн №32 від 29.02.2024 на суму 224 004,48 грн, №33 від 31.03.2024 на суму 630 012,60 грн, №34 від 30.04.2024 на суму 660 013,20 грн, №35 від 31.05.2024 на суму 579 713,64 грн, №36 від 30.06.2024 на суму 455 610,72 грн, №37 від 31.07.2024 на суму 385 604,82 грн, №38 від 31.08.2024 на суму 347 204,34 грн, №39 від 30.09.2024 на суму 294 403,68 грн, №40 від 31.10.2024 на суму 264 003,30 грн, №41 від 30.11.2024 на суму 336 004,20 грн, №42 від 31.12.2024 на суму 260 400,00 грн, №43 від 31.01.2025 на суму 330 300,00 грн та №2-ТО від 25.07.2024 на суму 4 482,00 грн; загальна сума складає 4 771 756,98 грн.

Водночас плата за користування цистернами була здійснена відповідачем лише частково, у розмірі 3 681 056,98 грн, що підтверджується копією Акту звірки взаєморозрахунків.

Листом №52 від 15.04.2025 відповідач просив відтермінувати строки погашення заборгованості за Договором.

З огляду на порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором в частині своєчасного здійснення орендних платежів, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 1 090 700,00 грн, пеню в розмірі 162 612,46 грн, інфляційні втрати в розмірі 83 091,73 грн та 3% річних у розмірі 29 781,74 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Позивач зазначає, що відповідач користувався орендованим майном, зокрема, у період з лютого 2024 року - січень 2025 року. Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Умовами Договору сторони погодили, що вартість оренди однієї цистерни складає 550,02 грн за добу.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єктів оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати.

Так, сторонами було складено та підписано Акти виконаних робіт по оренді цистерн на загальну суму 4 771 756,98 грн.

Вищевказані акти відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на встановлений сторонами строк оплати, кожен з перелічених Актів відповідач зобов`язаний оплатити не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем оренди.

При цьому факт направлення рахунків на оплату не впливає на строки здійснення оплати за Договором.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем орендних платежів за Договором у повному обсязі.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 090 700,00 грн визнається судом обґрунтованою.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.15 Договору у разі прострочення орендних платежів, орендар виплачує орендодавцю пеню в розмірі 2-х облікових ставок НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежів.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення пеню поза встановлений законом строк.

Так, зі змісту наданих позивачем доказів вбачається, що останнім нараховано пеню за прострочення зобов`язань з оплати наступних орендних платежів:

- за Актом №40 від 31.10.2024 на суму 264 003,30 грн (прострочений з 11.11.2024);

- за Актом №41 від 31.11.2024 на суму 336 004,20 грн (прострочений з 11.12.2024);

- за Актом №42 від 31.12.2024 на суму 260 400,00 грн (прострочений з 11.01.2025);

- за Актом №43 від 31.01.2025 на суму 330 300,00 грн (прострочений з 11.02.2025).

При цьому, враховуючи оплату від 10.12.2024 на суму 600 007,50 грн, заборгованість за Актом №40 від 31.10.2024 була погашена на 100 007,50 грн.

Водночас позивачем заявлено до стягнення пеню, нараховану за наступні періоди:

- за Актами №40 від 31.10.2024 на суму 264 003,30 грн (163 995,80 грн) та №41 від 31.11.2024 на суму 336 004,20 грн за період 11.12.2024 - 10.06.2025;

- за Актом №42 від 31.12.2024 на суму 260 400,00 грн за період з 01.01.2025 по 30.06.2025;

- за Актом №43 від 31.01.2025 на суму 330 300,00 грн за період з 01.02.2025 по 31.07.2025.

Відтак стягненню підлягає пеня, нарахована в межах встановленого законом строку, який припиняється через шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, в межах заявленого позивачем строку нарахування, а саме:

- за Актом №40 від 31.10.2024 на суму 264 003,30 грн (163 995,80 грн) - 11.12.2024 - 11.05.2025;

- за Актом №41 від 31.11.2024 на суму 336 004,20 грн - 11.12.2024 - 10.06.2025;

- за Актом №42 від 31.12.2024 на суму 260 400,00 грн - 11.01.2025 - 30.06.2025;

- за Актом №43 від 31.01.2025 на суму 330 300,00 грн - 11.02.2025 - 31.07.2025,

що за розрахунками суду загалом складає 153 883,39 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок суд встановив, що правомірним є нарахування відповідачу інфляційних втрат у розмірі 83 091,70 грн (до 31.10.2025) та 3% річних у розмірі 29 296,22 грн (до 28.11.2025).

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають заборгованість у розмірі 1090700,00 грн, пеня в розмірі 153883,39 грн, інфляційні втрати в розмірі 83091,70 грн та 3% річних у розмірі 29296,22 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 20354,57 грн. Решта сплаченого судового збору в розмірі 138,22 грн залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістична компанія "Сінергія" (Україна, 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 30/32, оф. 205-Б ; ідентифікаційний код: 39863680) на користь Приватного акціонерного товариства "Трансфорвардінг Лімітед АГ" (Україна, 03035, м. Київ, вул. Стадіонна, буд. 5; ідентифікаційний код: 30405199) заборгованість у розмірі 1 090 700 (один мільйон дев`яносто тисяч сімсот) грн 00 коп., пеню в розмірі 153 883 (сто п`ятдесят три тисячі вісімсот вісімдесят три) грн 39 коп., інфляційні втрати в розмірі 83 091 (вісімдесят три тисячі дев`яносто одна) грн 70 коп., 3% річних у розмірі 29296 (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн 22 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 20354 (двадцять тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 57 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 138,22 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2026.

Суддя О.В. Нечай