РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2026Справа № 910/14016/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметал Буд"

до Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України"

про стягнення 39 416,81 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрметал Буд" (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" (далі - відповідач) про стягнення 39 416,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 43/19 від 22.03.2019 в частині своєчасної реєстрації податкових накладених, що спричинило для позивача збитки в заявленому до стягнення розмірі.

Ухвалою суду від 18.11.2025 відкрито провадження у справі № 910/14016/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

Копія ухвали суду доставлена до електронного кабінету позивача та відповідача 19.11.2025 до 17 години та відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 19.11.2025.

Крім того, ухвала суду від 18.11.2025 опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

21.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відхилено заявлені позовні вимоги, а також заявлено про застосування до вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

01.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідач правом на подання до суду заперечень не скористався.

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та можливих затримок у доставці поштової кореспонденції, відключення електропостачання, оголошенням сигналів «повітряна тривога» та інших негативних наслідків) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) представників сторін.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

22.03.2019 між ДП «ДЕРЖАВНИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (орендодавець) та ТОВ «УКРМЕТАЛ БУД» (орендар) був укладений Договір № 43/19, на підставі якого орендодавець (ДП «ДЕРЖАВНИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ») передає, а орендар (ТОВ «УКРМЕТАЛ БУД») приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 346,5 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Клеманська, 6-8 (поверх І, будівля літера «К»), що перебуває на балансі орендодавця (позивача), вартість якого визначена відповідно до висновку про вартість майна па 31 січня 2019 року і становить 811 570,00 грн, без ПДВ.

Згідно з пунктом 3.1. Договору № 43/19 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2019 року - 10 144,63 грн.

Пунктом 3.2 Договору встановлено, що нарахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 3.6. Договору Позивач повинен сплачувати орендну плату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем.

14.05.2020 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 1 до Договору, відповідно до якої був продовжений термін дії вищевказаного договору до 30 червня 2020 року включно.

04.06.2020 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 2 до договору, відповідно до якої були внесені зміни до Розділу 11 «Місцезнаходження, платіжні реквізити та підписи Сторін», а саме змінено банківські реквізити.

30.06.2020 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 3 до договору, відповідно до якої було продовжено термін дії ДОГОВОРУ 30 червня 2021 року включно.

30.06.2021 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода № 3 до договору, відповідно до якої дія Договору припиняється з 30 червня 2021 року.

Як встановлено судом під час розгляду даної справи, актом приймання-передачі майна від 22.03.2019 відповідач передав, а позивач прийняв майно, що було предметом вищевказаного договору.

30.06.2021 між позивачем та відповідачем був підписаний Акт приймання-передачі до договору, відповідно до якого орендар (ТОВ «УКРМЕТАЛ БУД») повернув орендодавцю (ДП «ДЕРЖАВНИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ КОМБІНАТ») майно.

Як вказує позивач в позові, за кожним фактом надання послуг сторонами були підписані акти надання послуг.

Однак, як зазначає позивач, у порушення вимог Договору та Податкового кодексу України відповідач не зареєстрував податкові накладні за такими актами наданих послуг:

1. Акт надання послуг № 35 від 31.01.2020 - оренда приміщень за січень 2020 року - на суму 12 669,43 грн, з яких ПДВ - 2 111,57 грн.

2. Акт надання послуг № 116 від 28.02.2020 - оренда приміщень за лютий 2020 року - на суму 12 694,38 грн, з яких ПДВ - 2 115,73 грн.

3. Акт надання послуг № 197 від 31.03.2020 - оренда приміщень за березень 2020 року - на суму 12 656,95 грн, з яких ПДВ - 2 109,49 грн.

4. Акт надання послуг № 248 від 30.04.2020 - оренда приміщень за квітень 2020 року - на суму 12 758,21 грн, з яких ПДВ - 2 126,37 грн.

5. Акт надання послуг № 324 від 29.05.2020 - оренда приміщень за травень 2020 року - на суму 12 860,27 грн, з яких ПДВ - 2 143,38 грн.

6. Акт надання послуг № 369 від 30.06.2020 - оренда приміщень за червень 2020 року - на суму 12 898,85 грн, з яких ПДВ - 2 149,81 грн.

7. Акт надання послуг № 439 від 31.07.2020 - оренда приміщень за липень 2020 року - на суму 12 924,65 грн, з яких ПДВ - 2 154,11 грн.

8. Акт надання послуг № 485 від 31.08.2020 - оренда приміщень за серпень 2020 року - на суму 12 847,10 грн, з яких ПДВ - 2 141,18 грн.

9. Акт надання послуг № 560 від 30.09.2020 - оренда приміщень за вересень 2020 року - на суму 12 821,41 грн, з яких ПДВ - 2 136,90 грн.

10. Акт надання послуг № 621 від 30.10.2020 - оренда приміщень за жовтень 2020 року - на суму 12 885,52 грн, з яких ПДВ - 2 147,59 грн.

11. Акт надання послуг № 706 від 30.11.2020 - оренда приміщень за листопад 2020 року - на суму 13 014,37 грн, з яких ПДВ - 2 169,06 грн.

12. Акт надання послуг № 794 від 31.12.2020 - оренда приміщень за грудень 2020 року - на суму 13 183,56 грн, з яких ПДВ - 2 197,26 грн.

13. Акт надання послуг № 43 від 31.01.2021 - оренда приміщень за січень 2021 року - на суму 13 302,22 грн, з яких ПДВ - 2 217,04 грн.

14. Акт надання послуг № 133 від 28.02.2021 - оренда приміщень за лютий 2021 року - на суму 13 475,15 грн, з яких ПДВ - 2 245,86 грн.

15. Акт надання послуг № 61 від 31.03.2021 - оренда приміщень за березень 2021 року - на суму 13 609,90 грн, з яких ПДВ - 2 268,32 грн.

16. Акт надання послуг № 140 від 30.04.2021 - оренда приміщень за квітень 2021 року - на суму 13 841,27 грн, з яких ПДВ - 2 306,88 грн.

17. Акт надання послуг № 209 від 31.05.2021 - оренда приміщень за травень 2021 року - на суму 13 938,16 грн, з яких ПДВ - 2 323,03 грн.

18. Акт надання послуг № 293 від 30.06.2021 - оренда приміщень за червень 2021 року - на суму 14 119,36 грн, з яких ПДВ - 2 353,23 грн.

Таким чином, загальна сума ПДВ за актами наданих послуг, складених відповідно до договору, та за якими не були зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, становить - 39 416,81 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути вказані суму коштів як понесені збитки у вигляді неможливості отримати податковий кредит на вказану суму.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує на те, що:

- згідно з постановою про арешт коштів боржника від 11.10.2019 ВП № 6024716 державним виконавцем на кошти відповідача було накладено арешт, який унеможливлює сплату податків, у тому числі ПДВ, до бюджету;

- у позивача наявна заборгованість зі сплати орендної плати;

- Закон України від 15.03.2022 № 2129-IX, «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачає тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, юридичним особам - боржникам здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти на яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями виключно для виплати заробітної плати, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Позивачем у відповіді на відзив відхилено доводи відповідача з посиланням на те, що:

- арешт рахунків жодним чином не спростовує факт завдання позивачу збитків, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог ст. 201 Податкового кодексу України щодо вчасної реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості включити суму ПДВ до складу податкового кредиту. При цьому вина відповідача полягає в тому, що останній внаслідок власної неефективної діяльності заподіяв шкоду позивачу;

- наявність у позивача заборгованості зі сплати орендної плати не є предметом спору у даній справі про стягнення з відповідача збитків у зв`язку не реєстрацією податкових накладних;

- позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки такий строк спочатку продовжувався у зв`язку з впровадженням на території України карантину, а в подальшому зупинявся у зв`язку з веденням воєнного стану.

Розглянувши заявлені позивачем позовні вимоги, а також заперечення відповідача, суд зазначає про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами фактично укладено договір оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім і невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Отже, при пред`явленні вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. У свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Суд встановив, що за результатами господарських операцій між сторонами за період з 31.01.2020 по 30.06.2021 підписані акти надання послуг, за якими загальний розмір податку на додану вартість становить 39 416,81 грн.

При цьому під час розгляду даної справи суду не надано доказів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних зобов`язань відповідача зі сплати податку на додану вартість на вищевказану суму.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що згідно з постановою про арешт коштів боржника від 11.10.2019 ВП № 6024716 державним виконавцем на кошти відповідача було накладено арешт, який унеможливлює сплату податків, у тому числі ПДВ, до бюджету, а також на те, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, юридичним особам - боржникам можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти на яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями виключно для виплати заробітної плати, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» саме й передбачає можливість для юридичних осіб здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти на яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями для сплати податків.

При цьому накладання арешту на кошти відповідача згідно з постановою від 11.10.2019 ВП № 6024716 не є підставою не виконувати зобов`язання з реєстрації таких податкових накладних у строки, встановлені законодавством.

Водночас, відсутність реєстрації таких податкових накладних позбавляє позивача права на отримання податкового кредиту, зокрема, на загальну суму 39 416,81 грн.

Суд наголошує, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Суд зазначає, що положення пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України за загальним правилом не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних; при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця. Однак, подання такої скарги згідно з наведеною нормою не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.

Аналогічний правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові № 917/877/17 від 03.08.2018. У вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновку, викладеного у пункті 28 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2018 зі справи № 918/216/17, згідно з яким передбачалося, що відповідно до положень абзацу 15 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів.

Слід зазначити, що нормами Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок у встановлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 зі справи № 908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 зі справи № 917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

Крім того, хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків. Тому має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 та від 10.01.2022 у справі № 910/3338/21.

Судом встановлено, що спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації податкових накладних за фактом здійснення господарської операції, що позбавило позивача можливості отримати податковий кредит на суму ПДВ.

За встановленими судом обставинами, бездіяльність відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати відповідні податкові накладні становить прямий причинно-наслідковий зв`язок із неможливістю включення позивачем суми ПДВ у розмірі 39 416,81 грн до податкового кредиту та зменшення податкового зобов`язання на таку суму, яка фактично є збитками позивача. Отже, у даному випадку наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі, суд вказує про наступне.

Зобов`язання з реєстрації податкових накладних, збитки за якими заявлені в даній справі, виникли на підставі актів наданих послуг, підписаних між сторонами в період з 31.01.2020 по 30.06.2021.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як визначено ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020 передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин на території України запроваджений з 11.03.2020 (постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020) та скасований з 30.06.2023 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651.

Як вказано в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 206/3045/23 (провадження № 61-3852св24), запровадження на всій території карантину було безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України, вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.

Крім того, Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 у розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України внесені доповнення пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Пункт 19 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України було виключено на підставі Закону України № 4434-IX від 14.05.2025 (дата набрання законної сили 04.09.2025).

Таким чином, з 11.03.2020 строк позовної давності був зупинений у зв`язку з запровадження на території України карантину, а подальшому строк позовної давності був продовжений по 04.09.2025 у зв`язку з введення воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з доводами відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Суд вважає позовну вимогу про стягнення з відповідача збитків обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, враховуючи задоволення позову, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в розмірі 2 422,40 грн.

Судом врахував, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2490 від 15.10.2025.

Звернення до суду з позовом здійснено в електронній формі та відповідно до ставки судового збору за подання такого позову згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мав би застосовуватись понижений коефіцієнт 0,8 (3 028*0,8).

Водночас, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору в розмірі 605,60 (3 028,00-2422,40).

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України" (01021, м. Київ, вул. Шовковична, 12Б, код 21586524) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметал Буд" (02091, місто Київ, вул. Харківське шосе, будинок 152, код 42320627) 39 416,81 грн (тридцять дев`ять тисяч чотириста шістнадцять грн 81 коп.) збитків, 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 10.03.2026.

Суддя О.Г. Удалова