ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. Справа № 918/1258/25

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом керівника Дубенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Радивилівської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 218 675 грн 41 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від прокуратури - Мельничук Л.О.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

У судовому засіданні 9 березня 2026 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2025 року керівник Дубенської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Радивилівської міської ради (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати недійсною Додаткову угоду № 9 від 04.06.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 12 від 03.07.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 13 від 01.08.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 14 від 03.09.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 16 від 03.10.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 17 від 04.11.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 18 від 03.12.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- визнати недійсною Додаткову угоду № 20 від 23.12.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" на користь Радивилівської міської ради в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 218 675 грн 41 коп.

Також керівник Дубенської окружної прокуратури просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" на користь Рівненської обласної прокуратури на р/р UA0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувач: Державна казначейська служба, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 22 003 грн 30 коп.

До позовної заяви керівником Дубенської окружної прокуратури долучено платіжну інструкцію від 26 грудня 2025 року № 532 (внутрішній номер 394992869) про оплату судового збору за подання даної позовної заяви до Господарського суду Рівненської області в розмірі 22 003 грн 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1 січня 2024 року між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 1.

Згодом сторони підписали ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару: за умовами додаткової угоди № 9 від 4 червня 2024 року - 5,875251 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 21,32%); за умовами додаткової угоди № 12 від 3 липня 2024 року - 7,444026 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 53,71%); за умовами додаткової угоди № 13 від 1 серпня 2024 року - 7,118223 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 46,98%); за умовами додаткової угоди № 14 від 3 вересня 2024 року - 6,047410 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 24,87%); за умовами додаткової угоди № 16 від 3 жовтня 2024 року - 6,119255 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 26,36%); за умовами додаткової угоди № 17 від 4 листопада 2024 року - 6,184352 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 27,70%); за умовами додаткової угоди № 18 від 3 грудня 2024 року - 6,005014 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 24%); за умовами додаткової угоди № 20 від 23 грудня 2024 року - 7,183102 грн/кВт*год без ПДВ (збільшено на 48,32%).

Отже, внаслідок укладення додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару на 53,71% ціни, визначеної сторонами при укладенні договору.

Враховуючи положення Закону України "Про публічні закупівлі", додаткові угоди до договору № 2-3 підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, а безпідставно отримані постачальником кошти - поверненню до місцевого бюджету.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2025 року дану позовну заяву передано на розгляд судді Марачу В.В. та присвоєно номер 918/1258/25.

Розпорядженням керівника апарату від 6 січня 2026 року № 03-05/30/2026 у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності судді Марача В.В. відповідно до підпунктів 2.3.43- 2.3.48 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, введеного в дію з 01.04.2025 відповідно до рішення Ради суддів України від 06.03.2025 № 7, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1258/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026 року справу № 918/1258/25 передано судді Політиці Н.А.

Ухвалою суду від 12 січня 2026 року позовну заяву керівника Дубенської окружної прокуратури прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено підготовче засідання на 9 лютого 2026 року.

Ухвалою суду від 9 лютого 2026 року підготовче засідання відкладено на 23 лютого 2026 року.

Ухвалою суду від 23 лютого 2026 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 9 березня 2026 року.

У судовому засіданні 9 березня 2026 року прокурор у справі підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Позивач у судове засідання 9 березня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 23.02.2026 року, до електронного кабінету Радивилівської міської ради (а.с. 114). В той час про причини неявки суд не повідомив.

Крім того відповідач у судове засідання 9 березня 2026 року також не з`явився, про дату, час і місце даного засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою за підписом відповідального працівника суду про доставку електронного листа, а саме ухвали суду від 23.02.2026 року, до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" (а.с. 115). В той час про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, а неявка останнього не перешкоджає розгляду цієї справи та вирішенню спору по суті, то за висновками суду справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Враховуючи належне повідомлення позивача та відповідача про судове засідання, призначене на 09.03.2026 року, а також не повідомлення причини неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників Радивилівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

За результатами проведеної закупівлі у формі відкритих торгів UA-2023-12-11-013347-а, 1 січня 2024 року між Радивилівською міською радою (далі - Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК" (далі - Постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 1 (далі - Договір), відповідно до предмету якого за цим договором Постачальник продає електричну енергію, код ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія, Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої електричної енергії.

У відповідності до п. 2.1. Договору, початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, яка зазначена в заяві приєднанні, яка є Додатком № 2 до цього Договору, а саме з 01.01.2024 року до 31.12.2024 року включно.

Відповідно до умов пункту 2.4. Договору, Постачальник за цим договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена умовами цього договору.

Очікувані договірні обсяги закупівлі електричної енергії за цим договором становлять 410 000 кВт*год та визначені в Додатку № 3 до договору (пункт 2.5. Договору).

Згідно з умовами пункту 4.1. Договору, загальна ціна договору складає 2 382 706,80 грн., в тому числі ПДВ 397 117,80 грн.

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за результатами розрахункового періоду за ціною, що визначається відповідно до механізму визначення вартості електричної енергії, викладеному в Додатку 4 до договору (пункт 4.2. Договору).

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 4.3. Договору).

Договір діє з 1 січня до 31 грудня 2024 року включно, а в частині розрахунків діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (пункт 12.1. Договору).

Зміни до договору про закупівлю можуть вноситись у випадках, зазначених у цьому договорі та оформляються у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди (пункт 12.2. Договору).

Пропозицію щодо внесення змін до договору може зробити кожна із сторін договору. Пропозиція щодо внесення змін до договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування (пункт 12.3. Договору).

Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови (пункт 12.11. Договору).

Відповідно до п. 12.17. Договору, істотні умови даного можуть змінюватися шляхом укладення відповідної додаткової угоди до даного договору у наступних випадках:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

У цьому випадку сторони погоджуються, що зміна обсягів товару відбувається на підставі письмового звернення сторони договору із зазначенням підстав та обґрунтування щодо зменшення обсягів, визначених даним договором.

2) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

У цьому випадку сторони погоджуються, що зміна умов договору в частині покращення якості предмету закупівлі відбувається на підставі письмового звернення сторони договору із зазначенням підстав та обґрунтування, що зумовили покращення якості предмету закупівлі, визначених даним договором.

3) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

У цьому випадку сторони погоджуються, що продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань відбувається на підставі письмового звернення сторони договору із зазначенням підстав, обґрунтування продовження строку дії даного договору та строку виконання зобов`язання щодо передачі товару, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат Споживача. До письмового звернення сторона, що звертається додає документ (документи), що документально підтверджують об`єктивні обставини, що спричинили таке продовження.

4) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

У цьому випадку сторони погоджуються, що зміна ціни відбувається на підставі письмового звернення сторони договору із зазначенням підстав та обґрунтування щодо зміни ціни в бік зменшення.

5) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку із зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;

У цьому випадку сторони погоджуються, що зміну ціни здійснюють у такому порядку:

- підставою для зміни є письмове звернення сторони договору та набрання чинності документу, яким затверджені чи встановлені такі ставки податків і збори та/або зміни умов щодо надання пільг з оподаткування;

- сторони погоджуються, що сторона, яка звертається з пропозицією про внесення змін з підстав визначених даним пунктом обов`язково до письмового звернення надає документ, який встановлює/змінює такі ставки податків і збори та/або змінює умови щодо надання пільг з оподаткування;

- нову (змінену) ціну сторони застосовують з дня введення в дію відповідного документу, яким затверджені чи встановлені такі ставки податків і зборів та/або зміни щодо надання умов пільг з оподаткування або з іншої дати, яка встановлена відповідним документом;

- зміна ціни відбувається пропорційно зміненій (зміненим) частині (частинам) складової такої ціни, в тому числі і загальна вартість договору;

6) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Сторони погоджуються, що зміна ціни за 1 кВт*год у зв`язку із зміною регульованих цін (тарифів) здійснюють у такому порядку:

- підставою для зміни є письмове звернення сторони договору про зміну тарифу на послугу з передачі електричної енергії, що обов`язково має містити номер та дату прийняття відповідної постанови Регулятора (НКРЕКП), яким затверджено новий тариф на послугу з передачі електричної енергії, дату введення в дію нового тарифу та посилання на офіційний веб-сайт НКРЕКП, де оприлюднена ця постанова;

- сторони застосовують нову (змінену) ціну на послугу з передачі електричної енергії з дня введення в дію нового тарифу на послугу з передачі електричної енергії, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП;

- сторони погоджуються, що у разі збільшення ціни на послугу з передачі електричної енергії ціна договору не змінюється.

7) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: дія договору про закупівлю може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

Відповідно до Заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 1 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 1 січня 2024 року № 1, підписаною споживачем - 01.01.2024 року, початок постачання з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року включно.

Згідно з комерційною пропозицією, яка є додатком № 5 до Договору, ціна (тариф) за 1 кВт*год електричної енергії 5,811480 грн з урахуванням ПДВ.

Надалі, сторонами підписано ряд додаткових угод.

Так, додатковими угодами № 1-8 до Договору сторонами вносились зміни щодо зменшення ціни за електричну енергію та зміни переліку об`єктів споживача.

Зокрема, згідно додаткової угоди № 8 від 01.05.2024 року до Договору вартість за 1 кВт*год електричної енергії становить 4,951066 грн./кВт*год з ПДВ (4,125888 грн/кВт*год без ПДВ).

Також між сторонами підписано додаткові угоди до Договору, якими кожного разу, згідно з умовами збільшено ціну за одиницю товару, посилаючись на коливання ціни такого товару на ринку:

- додатковою угодою № 9 від 04.06.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 5,875251грн/кВт*год без ПДВ (7,050301 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в травні 2024 року (збільшено ціну на 21,32%);

- додатковою угодою № 12 від 03.07.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 7,444026грн/кВт*год без ПДВ (8,932831 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в червні 2024 року (збільшено ціну на 53,7 %);

- додатковою угодою № 13 від 01.08.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 7,118223грн/кВт*год без ПДВ (8,541868 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в липні 2024 року (збільшено ціну на 46,98%);

- додатковою угодою № 14 від 03.09.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 6,047410грн/кВт*год без ПДВ (7,256892 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в серпні 2024 року (збільшено ціну на 24,87%);

- додатковою угодою № 16 від 03.10.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 6,119255грн/кВт*год без ПДВ (7,343106 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в вересні 2024 року (збільшено ціну на 26,36%);

- додатковою угодою № 17 від 04.11.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 6,184352грн/кВт*год без ПДВ (7,421222 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в жовтні 2024 року (збільшено ціну на 27,70%);

- додатковою угодою № 18 від 03.12.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 6,005014грн/кВт*год без ПДВ (7,206017 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в листопаді 2024 року (збільшено ціну на 24%);

- додатковою угодою № 20 від 23.12.2024 року на підставі коливання ціни на електричну енергію на ринку визначено, що ціна за 1 кВт/год спожитої електричної енергії становить 7,183102грн/кВт*год без ПДВ (8,619722 грн/кВт*год з ПДВ) та застосовується за підсумками розрахункового періоду за одиницю електричної енергії в грудні 2024 року (збільшено ціну на 48,32%).

Відтак, за період дії Договору ціна на електричну енергію збільшувалась з ініціативи постачальника 8 разів загалом з 5,811480 грн./кВт*год з ПДВ до 8,619722 грн/кВт*год з ПДВ, тобто на 53,71%.

Згідно з наданими Радивилівською міською радою актами прийняття-передавання електричної енергії на виконання даного Договору ТОВ "ВІМК" поставлено 171 265 кВт*год електричної енергії на загальну суму 1 022 142,51 грн. з ПДВ, а саме:

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/1/1 за січень 2024 року - 28 703 кВт*год на суму 143 226,13 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 24 від 22.02.2024, № 33 від 22.02.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/2/1 за лютий 2024 року - 26 506 кВт*год на суму 104 880,14 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 42 від 15.03.2024, № 66 від 15.03.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/3/1 за березень 2024 року - 23 682 кВт*год на суму 98 011,06 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 61 від 16.04.2024, № 106 від 16.04.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/4/1 за квітень 2024 року - 14 848 кВт*год на суму 73 513,43 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 96 від 23.05.2024, № 152 від 23.05.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/5/1 за травень 2024 року - 12 048 кВт*год на суму 84 942,02 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 129 від 19.06.2024, № 188 від 19.06.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/6/1 за червень 2024 року - 5 367 кВт*год на суму 47 942,51 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 159 від 17.07.2024, № 234 від 17.07.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/7/1 за липень 2024 року - 3 103 кВт*год на суму 26 505,42 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 193 від 22.08.2024, № 291 від 22.08.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/8/1 за серпень 2024 року - 3 889 кВт*год на суму 28 222,06 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 217 від 16.09.2024, № 347 від 16.09.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/9/1 за вересень 2024 року - 3 267 кВт*год на суму 23 989,93 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 238 від 15.10.2024, № 387 від 15.10.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/10/1 за жовтень 2024 року - 10 563 кВт*год на суму 78 390,37 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 260 від 18.11.2024, № 461 від 18.11.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/11/1 за листопад 2024 року - 18 491 кВт*год на суму 133 246,45 грн з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 278 від 17.12.2024, № 485 від 17.12.2024;

- згідно з актом прийняття-передавання № 1-(04057847)/12/1 за грудень 2024 року - 20 798 кВт*год на суму 179 272,99 грн. з ПДВ, сплачені відповідно до платіжних інструкцій № 290 від 26.12.2024, № 532 від 26.12.2024.

Прокурор у справі вказує, що додаткові угоди № 9 від 04.06.2024 року, № 12 від 03.07.2024 року, № 13 від 01.08.2024 року, № 14 від 03.09.2024 року, № 16 від 03.10.2024 року, № 17 від 04.11.2024 року, № 18 від 03.12.2024 року та № 20 від 23.12.2024 року до договору про постачання електричної енергії споживачу від 1 січня 2024 року № 1 укладені всупереч Закону України "Про публічні закупівлі", а тому мають бути визнані недійсними в судовому порядку, а безпідставно сплачені кошти підлягають стягненню.

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються поставки товару. Спірний характер правовідносин базується на тому, що прокурор вважає порушеними інтереси держави з огляду на недотримання вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткових договорів, якими внесено зміни до вартості товару що закуповувався.

Щодо представництва прокурором інтересів держави.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII), частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону № 1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 5 березня 2020 року у справі № 9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).

Частини третя та четверта статті 23 Закону № 1697-VII серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону № 1697-VII обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону № 922-VIII (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі № 912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі № 918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі № 918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі № 910/16372/21).

У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Радивилівської міської ради, зазначив, що укладення оспорюваних додаткових угод до договору публічної закупівлі з порушенням вимог Закону № 922-VIII призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, які були виділені з місцевого бюджету позивачу як головному розпоряднику бюджетних коштів, а також порушило економічні (майнові) інтереси держави у бюджетній сфері, оскільки заподіяло прямої шкоди майновим інтересам держави у вигляді переплати бюджетних коштів.

За твердженням прокурора, внаслідок неправомірного підвищення цін на електричну енергію на підставі оспорюваних додаткових угод територіальна громада, інтереси якої представляє Радивилівська міська рада, була позбавлена можливості отримати електричну енергію у необхідній кількості, водночас сплачуючи значні кошти з місцевого бюджету за набагато менші обсяги придбаного товару, що в свою чергу зумовило надмірну сплату коштів.

Прокурор зауважує, що, оскільки фінансування за додатковими угодами здійснювалося за рахунок коштів місцевого бюджету, його звернення з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів.

Тобто прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням Радивилівською міською радою оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та відповідно надмірної сплати бюджетних коштів.

Водночас суд встановив, що прокурор звертався до Радивилівської міської ради з повідомленням про те, що оспорювані додаткові угоди були укладені з порушенням вимог Закону № 922-VIII, та проінформував Радивилівську міську раду листом від 26.09.2025 року № 52/2-858вих-25 про необхідність усунення виявлених порушень.

Згідно з відповіддю Радивилівської міської ради від 02.10.2025 року № 1633/01-09-20 орган місцевого самоврядування вважає передбачені додатковими угодами зміни ціни за одиницю електричної енергії такими, що відповідають Особливостям, у зв`язку з чим, на його думку, підстави для звернення до суду відсутні.

Також, Дубенською окружною прокуратурою на адресу Радивилівської міської ради скеровано лист від 12.12.2025 року № 51/2-1084вих-25, яким повторно повідомлено про наявність порушень при укладанні Радивилівською міською радою додаткових угод до Договору постачання електричної енергії.

Згідно з листом Радивилівської міської ради від 18.12.2025 року № вих-2073/01.09-20 органом місцевого самоврядування не вживались заходи щодо стягнення коштів за наведеним фактом.

29 грудня 2025 року прокуратура скерувала лист позивачу щодо здійснення представництва з метою пред`явлення позову.

Тобто підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Радивилівської міської ради щодо захисту інтересів держави, яке є розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором, та зобов`язане ефективно і раціонально використовувати бюджетні кошти, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси територіальної громади.

Враховуючи наведене, суд вважає, що прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив Радивилівську міську раду позивачем за пред`явленим ним до суду позовом, оскільки остання є розпорядником бюджетних коштів у спірних правовідносинах та стороною оспорюваних правочинів, юридичною особою, яка може від свого імені придбати майнові права й нести обов`язки та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів згідно із законодавством України.

Щодо суті позовних вимог суд відзначає наступне.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII (далі - Закон № 922-VIII) (тут і надалі - у редакції, чинній станом на час укладення договору про закупівлю та оспорюваних додаткових угод до нього).

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону № 922-VIII відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону № 922-VIII, частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною четвертою статті 41 Закону № 922-VIII визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону № 922-VIII). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.

У спірних правовідносинах договір про закупівлю та оспорювані додаткові угоди до нього були укладені у період дії положень норм частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ІХ.

Щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ)

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

24 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 922/433/22, від 1 жовтня 2024 року у справі № 918/779/23, від 6 лютого 2025 року у справі № 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов: - збільшення ціни за одиницю товару до 10%; - збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку; - така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю; - така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю; - обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10%.

Законом № 1530-ІХ внесено зміни до Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) та викладено пункт 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону в такій редакції: "Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії".

Внесеними Законом № 1530-IX змінами у першому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII слова "підписання договору про закупівлю" замінені словами "підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару", а друге речення після слів "дизельного пального" доповнено словом "природного". Ці зміни полягали, зокрема, у корегуванні обмеження щодо мінімального 90-денного строку змін до ціни за одиницю товару після підписання договору про закупівлю. Водночас порогове значення у 10% залишилося незмінним і застосовується й надалі.

Так, на відміну від норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 114-ІХ, який урегульовував можливість збільшення ціни за одиницю товару не частіше ніж один раз на 90 днів лише з моменту підписання договору про закупівлю, положеннями цього пункту в редакції Закону № 1530-IX визначено, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Тобто редакцією цієї норми законодавець передбачив лише можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни.

Додатково на підтвердження зазначеного свідчить зміст пояснювальної записки до проєкту Закону № 1530-IX (див. https://itd.rada.gov.ua/billinfo/Bills/pubFile/634356), згідно з якою метою його прийняття було завершити реформу органу оскарження у сфері публічних закупівель, що відповідно дозволяє стверджувати, що подібні зміни вочевидь не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель (виконавцям) після підписання договору збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.

Іншими словами, зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанта визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.

Проте пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII як у редакції, викладеній Законом № 114-ІХ, так і в редакції, викладеній Законом № 1530-ХІ, однаково передбачено, що такі обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Водночас положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII у редакції Закону № 1530-ХІ не містять змін щодо максимально можливого збільшення розміру ціни за одиницю товару, погодженої сторонами договору закупівлі, визначеної попередньою редакцією цієї норми на рівні не більше 10%. У будь-якому випадку загальний розмір збільшення ціни не може перевищувати 10% ціни, встановленої в договорі закупівлі.

Філологічне тлумачення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII свідчить, що зміна істотних умов договору про закупівлю після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі допускається лише у випадках, прямо передбачених цією нормою. Одним із цих випадків є збільшення ціни товару, але за умови, що таке збільшення не може перевищувати нормативно визначеного відсоткового значення суми, встановленої в договорі про закупівлю, яке у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII унормовано на рівні не більше 10%.

До того ж визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10% значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю.

Отже, норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону № 922-VIII.

Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10%, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10% ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.

Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону № 922-VIII.

Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.

До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.

Велика Палата Верховного Суду з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, у своїй постанові від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24 вказала, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10% при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24 вказала, що зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Внесені зміни Законом № 1530-ІХ до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не стосуються встановленої первісною редакцією цього Закону заборони збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.

Суд ураховує, що пунктом 3-7 розділу Х Перехідних положень Закону України "Про публічні закупівлі" установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 затверджені Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі - "Особливості").

Пунктом 19 Особливостей передбачено, що істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення;

3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг);

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS, регульованих цін (тарифів), нормативів, середньозважених цін на електроенергію на ринку "на добу наперед", що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;

8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини шостої статті 41 Закону;

9) зменшення обсягів закупівлі та/або ціни згідно з договорами про закупівлю робіт з будівництва об`єктів нерухомого майна відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 382 Про реалізацію експериментального проекту щодо відновлення населених пунктів, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації (Офіційний вісник України, 2023 р., № 46, ст. 2466), якщо розроблення проектної документації покладено на підрядника, після проведення експертизи та затвердження проектної документації в установленому законодавством порядку.

У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених цим пунктом, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю та зміни до договору про закупівлю відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей.

Як на підставу для укладення спірних додаткових угод та зміни істотних умов в укладених спірних угодах сторони послалися на підпункт 7 пункту 19 Особливостей.

Водночас суд звертає увагу сторін, що посилання на підпункт 7 пункту 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178 не свідчить про зміну законодавства у відповідній категорії спору, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою (правова позиція ВС викладена у постанові від 28 серпня 2024 року у cправі № 918/694/23).

Відтак, укладаючи спірні додаткові угоди № 9 від 04.06.2024 року, № 12 від 03.07.2024 року, № 13 від 01.08.2024 року, № 14 від 03.09.2024 року, № 16 від 03.10.2024 року, № 17 від 04.11.2024 року, № 18 від 03.12.2024 року та № 20 від 23.12.2024 року та змінюючи ціну на одиницю товару, сторони договору мали керуватись імперативними приписами положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", з урахуванням Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Оцінюючи обґрунтованість укладення спірних додаткових угод суд зауважує, що зміна ціни, що мала місце за наслідками укладення спірних додаткових угод, не була належним чином обґрунтована.

Суд враховує, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 2 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21, постанова ВП ВС від 21 листопада 2025 року у справі № 920/19/24).

Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.

При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.

Законом № 922-VIII не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2025 року у справі № 916/747/24).

Параграфом 1 глави 5 розділу І ГПК України унормовані основні положення про докази. При цьому Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10 вересня 2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.

Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 5 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).

За результатами розгляду спору суд установив, що обґрунтування підстав для укладення спірних додаткових угод не містять окремого документального підтвердження про зміну ціни (коливання ринку), обґрунтування, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, причин, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним, обґрунтування, що підвищення ціни було непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції), а також доказів того, що таке коливання відбулося саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.

При цьому, додатковою угодою № 9 від 04.06.2024 року збільшено ціну на 21,32%, додатковою угодою № 12 від 03.07.2024 року збільшено ціну на 53,71%, додатковою угодою № 13 від 01.08.2024 року збільшено ціну на 46,98%, додатковою угодою № 14 від 03.09.2024 року збільшено ціну на 24,87%, додатковою угодою № 16 від 03.10.2024 року збільшено ціну на 26,36%, додатковою угодою № 17 від 04.11.2024 року збільшено ціну на 27,70%, додатковою угодою № 18 від 03.12.2024 року збільшено ціну на 24% та додатковою угодою № 20 від 23.12.2024 року збільшено ціну на 48,32% у порівнянні з ціною, яка була встановлена на час укладення договору, а отже вказані додаткові угоди суперечать положеннями статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З урахуванням наведеного, суд робить висновок щодо наявності підстав для визнання оспорюваних додаткових угод № 9 від 04.06.2024 року, № 12 від 03.07.2024 року, № 13 від 01.08.2024 року, № 14 від 03.09.2024 року, № 16 від 03.10.2024 року, № 17 від 04.11.2024 року, № 18 від 03.12.2024 року та № 20 від 23.12.2024 року недійсними, оскільки укладені не у відповідності до вимог статі 41 Закону № 922-VIII, оскільки вказані угоди збільшують ціну за одиницю товару понад 10% та не містять належного обґрунтування для їх укладення.

Оскільки зазначені додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІМК" має повернути (див. пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22).

Як видно із встановлених обставин справи, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 218 675,41 грн. Таким чином, вказані грошові кошти є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, судом встановлено, що додаткові угоди до договору, які були предметом розгляду, укладені з порушенням Закону України "Про публічні закупівлі", а тому ці угоди судом визнаються недійсними.

Надмірно сплачені кошти в сумі 218 675,41 грн. необхідно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" на користь Радивилівської міської ради.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В позовній заяві прокурор просить судові витрати у справі покласти на відповідача та стягнути на користь Рівненської обласної прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні даного позову Рівненською обласною прокуратурою було сплачено 22 003 грн 30 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 26 грудня 2025 року № 532 (внутрішній номер 394992869).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов визнано обґрунтованим судом в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті судового збору у розмірі 22 003 грн 30 коп. покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 178, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсною Додаткову угоду № 9 від 04.06.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 12 від 03.07.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 13 від 01.08.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 14 від 03.09.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 16 від 03.10.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 17 від 04.11.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 18 від 03.12.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Визнати недійсною Додаткову угоду № 20 від 23.12.2024 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2024 року № 1, укладеного між Радивилівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІМК".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" (54002, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108/5, офіс 526, ) на користь Радивилівської міської ради (35500, Рівненська обл., м. Радивилів, вул. Івана Франка, буд. 11, ) в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 218 675 (двісті вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 41 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМК" (54002, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108/5, офіс 526, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. 16 липня, буд. 52, , р/р UA0015371, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800, банк: Державна казначейська служба м. Київ) 22 003 (двадцять дві тисячі три) грн 30 коп. витрат по оплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 19 березня 2026 року.

Суддя Політика Н.А.