У Х В А Л А

16.03.2026Справа № 910/2514/26

Суддя господарського суду міста Києва Паламар П.І., розглянувши заяву Ріпкинського районного Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Ріпкирайагролісгосп" Чернігівської області про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірман" м. Києва 97226,82 грн. боргу за невиконання договору купівлі-продажу необробленої деревини № 18 від 29 січня 2019 р.,

в с т а н о в и в:

у березні 2026 року Ріпкинське районне Дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Ріпкирайагролісгосп" звернулося в суд з указаною заявою.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Зі змісту поданої заяви слідує, що заявник просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірман" заборгованість у розмірі 97226,82 грн. за переданий у грудні 2019 року на підставі договору купівлі-продажу необробленої деревини № 18 від 29 січня 2019 р. товар.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Виходячи з умов договору, які передбачали лише попередню оплату, право вимагати оплати виникло у продавця після передачі товару у грудні 2019 року.

Таким чином, трирічний строк загальної позовної давності обмежений груднем 2022 року.

На підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11 березня 2020 року, строки визначені, зокрема ст. 257 цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину. Дія указаних положень охоплює період з 2 квітня 2020 до 30 червня 2023 років.

Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України продовжувалися, а згодом зупинялися на строк дії воєнного стану.

Дія указаних положень в частині продовження строків охоплює період з 17 березня 2023 до 29 січня 2024 років, а в частині зупинення - з 30 січня 2024 до 4 вересня 2025 років.

Запроваджене законом продовження строку позовної давності дозволило не вважати строк позовної давності таким, що сплив за минуванням трьох календарних років у грудні 2022 року. Законодавче зупинення перебігу строку позовної давності в силу положень ст. 263 ЦК України - не враховувати визначений проміжок часу під час обчислення позовної давності.

При цьому, від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжився з урахуванням часу, що минув до зупинення.

Виходячи з наведеного, тривалості часу до зупинення позовної давності (4 роки та 1 місяць) та після припинення обставин, що зупиняли перебіг позовної давності до звернення стягувача в суд із заявою про видачу судового наказу (4 вересня 2025 - 4 березня 2026 років = 6 місяців), строк позовної давності, який підлягає врахуванню становить 4 роки та 7 місяців.

З урахуванням викладеного, з моменту виникнення у стягувача права вимоги про стягнення з боржника 97226,82 грн заборгованості минув строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги.

Доводи заявника з цього приводу не грунтуються на вимогах закону, тому є безпідставними.

З огляду на викладене у видачі судового наказу слід відмовити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

При цьому суд роз`яснює, що згідно з ч. 5 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 147, 150, 151-154, 232-235 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити Ріпкинському районному Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству "Ріпкирайагролісгосп" Чернігівської області про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бірман" м. Києва 97226,82 грн. боргу за невиконання договору купівлі-продажу необробленої деревини № 18 від 29 січня 2019 р.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку розділу IV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар