ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2026 р. Справа № 911/2893/25

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Рженецької М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ"

про стягнення 57 492, 33 гривень

за участю представника позивача Головка В.П. (довіреність б/н від 28.10.2025) та представника відповідача Маслакова С.В. (довіреність б/н від 26.09.2025)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.09.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця"/позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ" (далі - ТОВ "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ"/відповідач) про стягнення 57 492,33 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 19.07.2024 №ЦЗВ-02-04024-01.

Господарський суд Київської області від 12.09.2025 у справі №911/2893/25, зокрема:

- прийняв позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання;

- постановив, що протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач вправі надати суду у письмовій формі відзив на позов та додаткові докази по справі (за наявності) разом з доказами направлення копій відзиву і вказаних доказів іншій стороні.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що, зокрема, якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом.

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З огляду наведеного, ураховуючи відсутність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" ухвалу про відкриття провадження у цій справі судом надіслано:

- за офіційно зареєстрованою адресою місцезнаходження ТОВ "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ" згідно відомостей ЄДР, відтак означену поштову кореспонденцію вручено відповідачу 22.09.2025;

- на вказану в ЄДР електронну пошту ТОВ "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ", як офіційний засіб зв`язку із вказаною особою.

З огляду на вказане суд висновує, що останнім днем для вчинення відповідачем процесуальних дій з подання відзиву на позов є 07.10.2025.

10.10.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ" надійшов відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами.

Вказаний відзив надіслано до суду засобами поштового зв`язку 07.10.2025, про що свідчить відповідана відмітка АТ «Укрпошта» на посилці, у якій надійшов відзив до суду.

13.10.2025 до Господарського суду Київської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від АТ "Українська залізниця" надійшла заява, яка за своїм змістом є відповідю на відзив. До вказаної заяви додано копію позовної заяви у справі №911/2150/25.

Господарський суд Київської області від 14.10.2025 у справі №911/2893/25 призначив розгляд справи №911/2893/25 в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 10.11.2025 та викликав у це судове засідання представників сторін.

Господарський суд Київської області від 10.11.2025 у справі №911/2893/25 розгляд справи відкладено на 15.12.2025.

11.12.2025 на електронну пошту Господарського суду Київської області від ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" надійшло клопотання про долучення додаткових доказів №11/12-25 від 11.12.2025, яке не підписано з використанням електронного цифрового підпису, що підтверджено резолюцією провідного спеціаліста відділу автоматизованого документообігу та обробки внутрівідомчої службової кореспонденції Господарського суду Київської області.

З огляду на вказане занесеною до протоколу судового засідання ухвалою від 15.12.2025 суд залишив без розгляду означене вище клопотання відповідача.

Господарський суд Київської області ухвалою від 15.12.2025 у справі №911/2893/25 відклав судове засідання на 20.01.2026.

Водночас подані стронами заяви по суті спору (відзив та відповідь на відзив) судом прийнято як такі, що подано з дотримання процесуальних норм та строків.

Так, зокрема, у відзиві на позов ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" зазначило, що у провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2150/25, в межах якої заявлено клопотання про об`єднання справ.

За доводами відповідача, позивач двічі звернувся до суду з вимогами, що випливають із одного договору, і вказане:

- порушує закріплений у ч. 1 ст. 61 Конституції України принцип заборони подвійного притягнення до відповідальності за одні й ті самі дії;

- суперечить міжнародним стандартам справедливого судового розгляду та правової визначеності.

Отже, у прохальній частині відзиву ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" просить закрити провадження у справі №911/2893/25 як таке, що дублює інше провадження між тими самими сторонами, з тми самим предметом і підставами позову.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що межах розгляду справи №911/2150/25 заявлено вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору поставки від 19.07.2024 №ЦЗВ-02-04024-01, зокрема за прострочення заявки (рознарядки) від 19.09.2024, що також слідує зі змісту наданої копії позовної заяви у справі №911/2150/25.

Водночас, за доводами представника позивача, у цій справі заявлено до стягнення штрафні санкції у зв`язку із невиконанням інших заявок, зокрема від 03.10.2024 та від 19.11.2024.

Своєю чергою представник відповідача у судовому засіданні зауважив, що окрім позовної заяви у справі №911/2150/25 він не отримував жодних долучених до такого позову документів, у тому числі і заявок, а тому перевірити вказані представником позивача обставини не вбачається за мовждливе.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З аналізу наведених норми процесуального права слідує, що:

- однією з цілей їх застосування законодавець визначив уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності;

- передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами, тоді як зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Тобто для закриття провадження у справі з підстав п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з наявністю такого, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмета, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Так, Господарський суд Київської області рішенням від 19.11.2025 у справі №911/2150/25 присудив до стягнення з ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" (ідентифікаційний код 43926510) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (ідентифікаційний код 40075815) 322 247,10 грн штрафу, 46 998,98 грн пені та 6 329,93 грн витрат по сплаті судового збору.

Зі змісту ж вказаного судового рішення слідує, що предметом та підставами позову у відповідній справі визначено вимоги про стягнення сум неустойки у зв`язку з простроченням відповідачем термінів поставки товару за рознарядкою від 19.09.2024 №ЦЗВ-20/4282.

Водночас предметом позову у справі №911/2893/25 є вимоги про стягнення сум неустойки у зв`язку з простроченням відповідачем термінів поставки товару за рознарядками від 03.10.2024 та від 19.11.2024.

З огляду на вказане суд висновує, що предмет та підстави позову у справі №911/2150/25 не є тотожними предмету та підствам позову у цій справі.

Посилання ж відповідача та його представника на те, що в обох справах спірні відносини виникли на підставі одного договору від 19.07.2024 №ЦЗВ-02-04024-01 судом оцінюються критично, оскільки під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, підставу ж позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто в межах одного договору відносини сторін можуть формувати різні обставини, зокрема обставини замовлення до поставки різних партій договору.

Доводи представника відповідача про відсутність у нього додатків до позову у справі №911/2150/25, зокрема і вказаної рознарядки від 19.09.2024 не спростовують як встановлених судом в означеній справі обставин виставлення такої рознарядки позивачем, так і зроблених судом вище у цій справі висновків про нетотожність предмету і підстав таких двох позовів.

Отже, суд висновує про відсутність підстав як для відмови у відкритті, так і для закриття провадження у цій справі у порядку п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а тому відповідне клопотання відповідача є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

20.01.2026 судове засідання не відбулось через оголошення у відповідний день сигналу повітряної тривоги у зв`язку із загрозою ракетного обстрілу міста, а тому відповідною ухвалою від 20.01.2026 суд призначив судове засідання на 24.02.2026.

Відповідний висновок суду про призначення засідань на інші дату і час обґрунтований тим, що розпорядженням Голови Господарського суду Київської області №6-А від 19.07.2022 "Про порядок дій при оголошенні повітряної тривоги" передбачено, зокрема, що у разі оголошення сигналу "повітряна тривога" судді та працівники апарату суду негайно мають залишити приміщення суду та прослідувати до найближчого укриття з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів та працівників апарату суду.

У судовому засіданні 24.02.2026, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відтак оголосив вступну і резолютивну частини рішення, яким

УСТАНОВИВ:

19.07.2024 між АТ "Українська залізниця" в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства "Українська залізниця" як покупцем та ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" як постачальником укладено договір поставки №ЦЗВ-02-04024-01 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар на умовах цього договору.

Пунктами 1.2., 4.2., 4.5., 4.6., 9.3.1. та 16.1 договору сторони погодили такі умови:

- найменування товару: Кабелі та супутня продукція (кабільно-провідникова продукція);

- поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару;

- строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки покупцем;

- сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів: зокрема на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення); шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу;

- документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця;

- датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної;

- постачальник за цим договором несе таку відповідальність, зокрема: при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2. цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання почталаьником зобов`язання щодо поставки товару;

- строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2024.

До позовної заяви додано копію вказаного вище договору та підписаної сторонам до вказаного правочину специфікації, якою визначено найменування товару, його кількість, ціну за одиницю товару та загальну вартість, а також виробника такого товару - ТОВ «ВП «Укркабель».

Мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, АТ "Українська залізниця" зазначило про направлення відповідачу електронною поштою та засобами поштового зв`язку двох рознарядок на поставку товару, а саме: рознарядки №ЦЗВ-20/4716 від 03.10.2024 та рознарядки №ЦЗВ-20/5816 від 19.11.2024 на партії товару вартістю 162 840,00 грн з ПДВ та 213 600,00 грн з ПДВ відповідно, із вказаним у кожній з рознарядок переліком товару (далі також - рознарядка 1/перша рознрядка та рознарядка 2/друга рознарядка).

До позовної заяви додано паперові копії вказаних вище рознарядок №ЦЗВ-20/4716 від 03.10.2024 та №ЦЗВ-20/5816 від 19.11.2024 у формі електронних листів, а також:

- копії опису вкладення у відправлення за №737, списку згрупованих поштових відправлень та оформлених АТ «Укрпошта» квитанції з накладною за №737, а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №737;

- копію знімку екрана персонального комп`ютера з поштової програми про відправлення 22.11.2024 вкладення, найменованого «Рознарядка 4 на суму 213,6тис. для ЦЕ», на електронну адресу ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" - (далі також - знімок екрана ПК з поштової програми);

- копії опису вкладення у відправлення за №690, списку згрупованих поштових відправлень та оформлених АТ «Укрпошта» квитанції з накладною за №690.

Відповідно до змісту позовної заяви АТ "Українська залізниця" вказало, що кінцевий термін поставки відповідачем товару за рознарядкою 1 сплив 04.11.2024 включно, а за рознарядкою 2 - 22.12.2024 включно.

Втім, як зауважив позивач, відповідач поставив товар з порушенням таких строків за кожною з рознарядок, зокрема за рознарядкою 1 на суму 162 840,00 грн товар поставлено на підставі підписаних обома сторонами видаткових накладних:

- №203 від 14.11.2024 на суму 74 940,00 грн;

- №220 від 20.11.2024 на суму 10 260,00 грн;

- №233 від 26.11.2024 на суму 21 600,00 грн;

- №259 від 06.12.2024 на суму 56 040,00 грн.

Копії вказаних вище накладних, а також відповідно складених, зокрема, на такі поставки товарно-транспортних накладних додано до позовної заяви.

Водночас на підтвердження порушень строку поставки товару за рознарядкою 2 на суму 213 600,00 грн позивачем надано копії видаткової накладної №288 від 25.12.2024 та товарно-транспортної накладної №Р281-288 від 25.12.2024.

Покликаючись на прострочення відповідачем поставки товару, позивач згідно з пунктом 9.3.1. договору здійснив нарахування 56 466,09 грн штрафу, як 15% від вартості непоставленого в строк товару - 162 840,60 грн + 213 600,00 грн (вартість товару за рознарядкою 1 та рознарядкою 2).

До того ж за рознарядкою 1 позивачем нараховано пеню таким чином: на 77 640,00 грн з 20.11.2024 по 25.11.2024 та на 56 040,00 грн з 26.11.2024 по 05.12.2024, та як наслідок загальна сума штрафних санкцій склала 57 492,33 грн (56 466,09 грн штрафу + 1026,24 грн пені).

Ураховуючи наведене АТ "Українська залізниця" в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» звернулась до суду із відповідною вимогою про стягнення з відповідача 57 492,33 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 19.07.2024 №ЦЗВ-02-04024-01.

Своєю чергою у відзиві на позов, не заперечуючи обставини отримання від позивача рознарядок 1 та 2 на поставку товару вартістю 162 840,00 грн та 213 600,00 грн відповідно, ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" зауважило, що подана АТ "Українська залізниця" позовна заява погіршує майновий стан відповідача.

Також, за доводами відповідача, загальна сума компенсації у вигляді банківської гарантії склала 575 519,29 грн, що перевищує заявлену до стягнення у цій справі суму штравних санкцій.

До відзиву на позов додано копії: банківської гарантії від 16.07.2024, адресованої ПАТ «Укргазбанк» вимоги позивача від 20.01.2025 про сплату 575 519,23 грн банківської гарантії з доказами її надіслання, а також адресованого відповідачу листа банку про сплату банківської гарантії та виписки по рахунку відповідача про сплату на рахунок філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» 575 519,23 грн.

Крім того, як зауважив відповідач, позивач систематично порушував власні договірні обов`язки з оплати отриманого товару, що вплинуло на терміни наступних поставок.

У розрізі вказаного відповідач навів кількість днів прострочення оплати по визначним ним заявкам та зауважив, що договір передбачає мінімальну компенсацію, а тому наявність зустрічного позову не є реальною.

Зазначені обставини, на переконання відповідача, є такими, що погіршують його матеріальний стан.

На підтвердження вказаного до відзиву на позов додано копії виписки з банківських рахунків відповідача та підписаний ним акт звірки взаємних розрахунків.

У розрізі вказаного відповідач зауважив на наявності у нього великих сум заборгованості по кредитам, які разом з процентами мали погашатись за рахунок сплати позивачем коштів за поставлений товар.

До відзиву на позов додано довідку АБ «Укргазбанк» від 18.02.2025 про кредитну заборгованість ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ".

У відзиві на позов відповідач також виклав обставини, що затримували поставку товару, зокрема систематичне відключення світла у виробника товару - ТОВ «ВП «Укркабель», протягом всього періоду поставок, на підтвердження чого надано копії:

- адресованого ТОВ «ВП «Укркабель» листа ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» з доданою до такого листа інформацією про дати і час відсутності постачання електричної енергії за період з 01.06.2024 по 31.10.2024;

- складених за підписом директора ТОВ «ВП «Укркабель» довідок та листа-пояснення від 18.02.2025 щодо причинно-наслідкового зв`язку між відключенням елекроенргії та неможливістю виробництва кабельно-провідникової продукції;

- наказів ТОВ «ВП «Укркабель» про встановлення режиму роботи товариства, оголошення зупинення виробництва.

Ураховуючи вказане відповідач звернув увагу на те, що ціни на сировину, з якої виробляється кабельно-провідникова продукція, стрімко зростають і станом на лютий 2025 року ціна на алюмінієвий та мідний брухт зросла на 25%, тоді як товариство повністю виконало обов`язок з поставки товару попри реальну загрозу банкрутства, знищення потужностей, постійні перебої електроенергії, затримку матеріалів та прострочення оплати зі сторони.

Покликаючись на вказане, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Додатково ж, відповідно до прохальної частини відзиву, відповідач просить врахувати, що його обізнаність з проблемами, які можуть виникнути під час виконання укладеного в період дії воєнного стану договору, не нівелює права суду зменшити розмір неустойки відповідно до статті 551 ЦК України та 233 ГК України.

У відповідь на вказані вище заперечення відповідача АТ «Укрзалізниця» зазначило, що банківська гарантія як один із видів забезпечення неналежним чином виконаних відповідачем зобов`язань за договором не є штрафною санкцією, а отже її сплата не звільняє відповідача від обов`язку сплатити нараховані штрафні санкції за прострочення поставки товару у визначеному умовами договору обсязі.

Також позивач зауважив на відсутності обґрунтованих підстав для зменшення судом неустойки в порядку частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач заздалегідь був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, зокрема з підпунктом 9.3.1., тобто відповідач надав підтвердження щодо усвідомлення усіх ризиків, пов`язаних з виконанням умов цього договору, який укладено в умовах дії воєнного стану.

Належне виконання зобов`язання кожною із сторін договору, за доводами позивача, є безумовною умовою стабільності господарського обороту в цілому.

Окрім того позивач вважає, що згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Здійснюючи посилання на пункт 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18, а також на ряд постанов Верховного Суду, позивач вказує про те, що при зменшенні розміру належних до сплати штрафних санкцій суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

З огляду на вказане, за доводами позивача, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про незадовільний фінансовий стан відповідача, як-то: звіт про фінансовий стан підприємства (форма №2), звіт про рух грошових коштів (форма №3), інформація з офіційного сайту Державної податкової служби щодо наявності податкового боргу, заборгованості із заробітної плати тощо.

Ураховуючи все зазначене, на переконання позивача, в матеріалах справи наявні лише докази, які можна віднести до ризиків підприємницької діяльності, а тому підстави для застосування судом дискреційних повноважень в частині зменшення заявленої позивачем до стягнення з відповідача неустойки згідно зі статтею 551 ЦК України відсутні.

У судовому засіданні представник позивача звернув увагу на те, що передбачені договором умови виникнення у відповідача форс-мажорних обставин не доведено, а тому і відсутні будь-які підстави для звільнення ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" від відповідальності або зменшення сум штрафних санкцій.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно з ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договір є обов`язковим для виконання.

З огляду наведених норм закону суд дійшов висновку, що підписання сторонами договору без будь-яких заперечень щодо вказаних у ньому положень свідчить про погодження позивача та відповідача з таким правочином, відповідно, породжучи для сторін взаємні права і обов`язки по виконанню його умов з метою досягнення результату - передання товару у власність позивача, зокрема для відповідача - обов`язок по здійсненню поставки кожної партії товару протягом 30 календарних днів з моменту надання позивачем та, власне, отримання відповідачем письмової рознарядки у один із передбачених договором способів.

Згідно з ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зі змісту наявної в матеріалах справи копій опису вкладення у відправлення за №737, списку згрупованих поштових відправлень та оформлених АТ «Укрпошта» квитанції з накладною за №737, а також рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №737, слідує, що першу рознарядку на суму 162 840,00 грн позивач надіслав відповідачу засобами поштового зв`язку, відтак останній отримав її 14.10.2024

Жодних доказів на підтвердження викладених у позові обставин про надіслання такої заявки відповідачу на електронну пошту як 04.10.2024, так і в іншу дату до позовної заяви не долучено.

У розрізі вказаного суд звертає увагу на те, що до найменованого «Копія рознарядки Позивача від 03.10.2024 №ЦЗВ-20 4716 з доказами її направлення на електронну та поштову адреси Відповідача.pdf.» додатку електронної позовної заяви вкладено лише скановані примірники означених вище документів поштового відправлення.

Жодних електронних листів від 04.10.2024, адресованих відповідачу, та/або їх копій до позовної заяви не додано, що попри те не нівелює встановлених судом обставин надіслання позивачем рознарядки 1 на поштову адресу відповідча, тобто у один із передбачених пунктом 4.5. договору способів.

Відтак з огляду наявних в матеріалах справи копії опису вкладення у відправлення за №690, списку згрупованих поштових відправлень та оформлених АТ «Укрпошта» квитанції з накладною за №690, а також знімку екрана ПК з поштової програми судом встановлено, що другу рознарядку на суму 213 600,00 грн позивач надіслав відповідачу як засобами поштового зв`язку, так і електронною поштою, зокрема електронний лист із вказаною рознарядкою відповідач отримав згідно умов пункту 4.5. в день відправлення - 22.11.2024.

Приписами ч. 1 ст. 251, ч. 5 ст. 254, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України унормовано, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Ураховуючи зазначене, суд висновує, що останнім днем 30-денного строку поставки відповідачем товару за обома рознарядками є:

- за першою, на суму 162 840,00 грн - 13.11.2024;

- за другою, на суму 213 600,00 грн - 23.12.2024.

Висновуючи вказане, зокрема в частині моменту виникнення обов`язку по поставці товару за другою рознарядкою, судом враховано, що останній, 30-ий день строку припав на 22.12.2024, який був вихідним днем (неділя), а тому днем закінчення цього строку, згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України, є перший за ним робочий день - 23.12.2024.

Суд звертає увагу на те, що умовами договору, зокрема пунктом 4.2. встановлено строк, а не термін, який відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України визначається як певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Тобто строк і термін не є тотожними, а наведена раніше ч. 5 ст. 254 ЦК України саме для строків врегульовує правило про їх закінчення у наступний за вихідним робочий день.

З огляду на зроблені вище висновки судом відхиляються як безпідставні доводи позивача про те, що кінцевий термін поставки відповідачем товару за рознарядкою 1 сплив 04.11.2024 включно, а за рознарядкою 2 - 22.12.2024 включно.

Попри вказане неправильний обрахунок моменту виникнення у відповідача договірного обов`язку не спростовує встановлених судом вище обставин та правильного обрахунку відповідного строку.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина перша статті 546 Цивільного кодексу України встановлює, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 599, ч. 1 ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як слідує зі змісту наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних та не заперечується сторонами, відповідач поставив позивачу товар за першою рознарядкою на загальну суму 162 840,00 грн у такі дати і на такі суми:

- 14.11.2024 на суму 74 940,00 грн;

- 20.11.2024 на суму 10 260,00 грн;

- 26.11.2024 на суму 21 600,00 грн;

- 06.12.2024 на суму 56 040,00 грн.

Тобто з порушенням визначеного вище строку - 13.11.2024, відповідач поставив товар на суму 87 900,00 грн, оскільки 14.11.2024 в день виконання відповідного зобов`язання останнє припинилось на суму 74 940,00 грн та, власне, у такий день відповідач не вважався таким, що його прострочив.

До того ж, ураховуючи визначений судом момент виконання обов`язку по поставці товару за першою рознарядкою - 13.11.2024, а також вказані вище дати поставок порушеним понад 15 днів суд визнає зобов`язання на суму 56 040,00 грн, яке виконано після 28.11.2024 (15 днів від 13.11.2024).

Водночас товар на суму 213 600,00 грн за другою рознарядкою відповідач поставив відповідно до наявної у матеріалах справи копії видаткової накладної №288 від 25.12.2024, тобто з порушенням визначеного вище строку - 23.12.2024, на один день.

Підсумовуючи зазначене, суд висновує, що вказані обставини свідчать про порушення відповідачем договірного обов`язку щодо поставки позивачу у визначний договором строк до 06.03.2025 за кожною з рознарядок та, відповідно, про наявність підстав для відповідальності відповідача згідно пункту 9.3.1. договору:

- щодо сплати позивачу штрафу - 15% від вартості непоставленого в строк товару за обома рознарядками (87 900,00 грн + 213 600,00 грн = 301 500,00 грн), розмір якого згідно здійсненого судом перерахунку складає 45 225,00 грн;

- щодо сплати позивачу пені, розмір якої згідно здійсненого судом перерахунку з 28.11.2024 по 05.12.2024 на 56 040,00 грн складає 448,32 грн

У розрізі зроблених висновків суд зауважує, що до розрахунку штрафу та пені позивачем включено дні та суми, які відповідач не прострочив у розумінні вказаних вище норм матеріального права, зокрема щодо нарахування за першою рознарядкою штрафу на суму 74 940,00 грн, а також пені на 77 640,00 грн з 20.11.2024 по 25.11.2024 та на 56 040,00 грн з 26.11.2024 по 27.11.2024.

Отже, суд висновує, що вимоги позивач про стягнення з відповідача загалом 57492,33 грн (56 466,09 грн штрафу + 1026,24 грн пені) за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 19.07.2024 №ЦЗВ-02-04024-01 є частково обґрунтованими у загальній сумі 45 673,32 грн (45 225,00 грн штрафу + 448,32 пені).

Висновуючи про наявність підстав для відповідальності відповідача за порушення строків поставки товару, судом враховано неспроможність посилань відповідача на вчинене ним забезпечення виконання договору у формі банківської гарантії, позаяк згідно зі статтею 566 ЦК України у разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Так, умовами банківської гарантії від 16.07.2024, як і положеннями укладеного між стронами договору не передбачено обмеження відповідальності постачальника ані сумою виданої гарантії, ані обставинами її сплати бенефіцару (позивачу).

Отже, вчинене відповідачем забезпечення виконання договору, як і обставини звернення/не зверення позивача до банку про виконання такої гарантії, не звільняє відповідача від передбаченої договором відповідальності за порушення строків поставки товару.

Решта викладених відповідачем у відзиві доводів, у тому числі і стосовно порушення позивачем власних грошових зобов`язань з оплати отриманого товару не спростовують зроблених судом висновків про наявність правових підстав для відповідальності ТОВ "Торговий дім "Укркабель-Київ" за порушення строків поставки товару, позаяк ані законодавчими приписами, ані умовами договору не передбачено права постачальника на затримку/відтермінування поставки товару у разі наявності у покупця заборгованості за отриманий раніше товар.

Тобто обов`язок відповідача поставити товар у погоджений строк не ставиться в залежність від обставини виконання позивачем власних грошових зобов`язань за договором, а тому вказані відповідачем доводи та відповідні обставини не підлягають оцінці в межах спору у цій справі.

Стосовно ж питання про зменшення розміру означеної вище неустойки у загальному розмірі 45 673,32 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною ж 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України приймається до уваги, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними та конкретизуються судом у кожному конкретному випадку, а вказані норми направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником, оскільки засвоєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію.

У розрізі вказаного суд зазначає, що завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

До моменту порушення зобов`язання боржником неустойка виконує функцію сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки.

Після ж порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Звідси, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи:

- з інтересів сторін, які заслуговують на увагу;

- ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання;

- наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам;

- поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшення ж розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного вище, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути як нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення, так і несправедливим щодо боржника та третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, відтак у таких випадках має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Так, поряд із такою засадою цивільного законодавства свобода договору, частина перша статті 3 ЦК України також містить таку засаду як справедливість, добросовісність та розумність.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами.

Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, який полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, тоді як чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

Звідси і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень.

Усе зазначене вище судом кореспондує усталеній та послідовній позиції Верховного Суду, відступів від якої станом на момент виникення спору та розгляду цієї справи Верховним Судом не зроблено.

Зі встановлених у зазначеній справі обставин слідує, що:

- предметом спору у цій справі є суми штрафу і пені, які, своєю чергою, не є основним доходом позивача і не можуть впливати на його господарську діяльність;

- станом на момент звернення позивача до суду із цим позовом із усього погоджених до поставки об`ємів товару у сумах 162 840,00 грн та 213 600,00 грн ТОВ "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ" виконало своє зобов`язання повністю;

- період порушення строків поставки за першою рознарядкою менше ніж на місяць та за другою - на один день, не може бути кваліфіковане як повторне чи систематичне;

- повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України вплинуло на господарську діяльність усіх юридичних осіб, зокрема, у вигляді перебоїв з електропостачанням, постачанням палива, блокування логістики поставки продукції тощо;

- обставин понесення будь-яких збитків, майнових та/або фінансових втрат в період прострочки поставки замовлених партій товару, судом не встановлено, як і не доведено позивачем, що в період такої прострочки відповідач користувався коштами позивача, сплаченими за товар;

- розмір заявленого до стягнення штрафу очевидно не може бути співмірним з незазначеним та доказово не підтвердженим розміром збитків позивача, що в такому випадку може бути рівним нулю.

Так, стосовно наявності/відсутності понесених позивачем збитків внаслідок прострочення відповідачем терміну поставки товару у сумах 162 840,00 грн та 213 600,00 грн, суд звертає увагу, що ці обставини мають бути не просто теоретичними та безвідносними до спірної поставки, а такими, що виникли та існували в період прострочення.

Зокрема позивач не вказав жодних конкретних негативних наслідків та впливу, яких він зазнав в період прострочення внаслідок відсутності у нього у власності та розпорядженні замовленого відповідачу товару, як і не надав позивач відповідних доказів.

Ураховуючи наведене, доводи та інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги наявність зовнішніх обставин та можливий їх вплив на терміни виконання зобов`язання, які відповідач добросовісно намагався усунути в розумні строки без прояву з його боку грубої недбалості, а також неспівмірність розміру штрафу з непідтвердженим розміром майнових збитків позивача через порушення відповідачем договірного обов`язку з поставки товару, суд дійшов висновку про зменшення в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України заявленої до стягнення та арифметично правильної суми неустойки (45 673,32 грн) на 50% - до 22 836,66 грн, що відповідно і підлягають стягненню з відповідача.

Заперечення ж позивача щодо зменшення штрафу визнаються неспроможними з огляду на усе зазначене вище судом, а також те, що:

- штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі;

- застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем до стягнення, не може відповідати критеріям розумності та справедливості, позаяк цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на вказаних засадах, як складових елементів принципу верховенства права, а наявність у кредитора можливості стягувати із боржника грошові суми як неустойку без мети стимулювання боржника до виконання основного договірного обов`язку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

- відповідне зменшення неустойки на 50% є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання неустойки як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Суд також звертає увагу позивача на те, що попри визначення ч. 1 ст. 550 ЦК України права кредитора на неустойку незалежно від наявності у нього збитків конструкція ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість дослідження судом такої категорії як значне перевищення розміру збитків з метою зменшення розміру неустойки.

Означені норми права не є взаємно пов`язаними та не ставлять можливість дослідження судом значного перевищення розміру збитків виключно в залежність від предмету позову та заявлених кредитором вимог (чи заявлє він про стягнення збитків чи ні).

Стосовно ж посилання позивача на на позиції Верховного Суду та на постанову пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18, зокрема і щодо права та/або обов`язку кредитора доводити розмір збитків під час вирішення питання про зменшення заявленої до стягнення неустойки, суд зазначає, що:

- саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах;

- в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій;

- в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Схожі висновки викладено у постанові Велика Палата Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №755/10947/17 та у постанові Верховного Суду від 13.05.2025 у справі cправа №922/3639/24.

При вирішенні питання про зменшення неустокий за спором у цій справі судом не застосовано ч. 1 ст. 233 ГК України, якою передбачено право суду зменшити розмір санкцій, оскільки така норма означеного кодексу, який втратив чинність станом на момент ухвалення відповідного рішення, є процедурною та має застосовуватись станом не на момент виникнення спору, а станом на момент прийняття відповідного рішення щодо вказаного питання.

Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 57 492,33 грн за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 19.07.2024 № ЦЗВ-02-04024-01 підлягає задоволенню частково у розмірі 22 836,66 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним вимогам, виходячи з розміру заявленої до стягнення та обґрунтованої суми неустойки (45 673,32 грн), тобто без урахування зменшення розміру останньої.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "УКРКАБЕЛЬ-КИЇВ" (08298, Київська обл., місто Ірпінь(з), селище міського типу Коцюбинське(з), пров.Будівельний, будинок 9/11, ідентифікаційний код 43926510) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 11/15, ідентифікаційний код 40081347) 22 836 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять шість) грн 66 коп. за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 19.07.2024 № ЦЗВ-02-04024-01 та 1 924 (одну тисячу дев`ятсот двадцять чотири) грн 41 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.03.2026.

Суддя В.А. Ярема