ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Київ

cправа № 916/2279/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

прокурора: Цимбалістого Т.О.,

представників учасників справи:

від позивача-1: не з`явився,

від позивача-2: Єноян А.А.,

від відповідача-1: Швець К.О.,

від відповідача-2: не з`явився,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії"

на рішення Господарського суду Одеської області (Малярчук І.А.)

від 11.11.2024

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду (Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.)

від 19.02.2025 (повний текст складений 24.02.2025)

у справі за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури

в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби;

Одеської обласної ради

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії",

2. Комунального некомерційного підприємства "Одеська обласна клінічна лікарня" Одеської обласної ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 2 292 259,79 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

1. Заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (далі - Позивач-1) та Одеської обласної ради (далі - Позивач-2) (разом - Позивачі) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" (далі - Відповідач-1, Скаржник) та Комунального некомерційного підприємства "Одеська обласна клінічна лікарня" Одеської обласної ради (далі - Відповідач-2) (разом - Відповідачі) про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 06.08.2021 (далі - Додаткова угода №3), додаткової угоди № 4 від 31.08.2021 (далі - Додаткова угода №4), додаткової угоди № 5 від 27.09.2021 (далі - Додаткова угода №5), додаткової угоди № 6 від 25.10.2021 (далі - Додаткова угода №6), додаткової угоди №7 від 01.11.2021 (далі - Додаткова угода №7), додаткової угоди №8 від 24.12.2021 (далі - Додаткова угода №8), додаткової угоди № 12 від 12.01.2022 (далі - Додаткова угода №12) до договору про постачання електричної енергії №2109 від 02.03.2021 (далі - Договір), укладених між Відповідачами, а також стягнення 2 292 259,79 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.

2. Позовні вимоги обґрунтовані укладенням Додаткових угод №№ 3, 4, 5, 6, 7, 8, 12, з порушенням законодавства про публічні закупівлі, Цивільного кодексу України(далі -ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), якими сторони керувалися при укладенні Договору. Відповідач отримав кошти, унаслідок безпідставного збільшення ціни, отже ці кошти підлягають стягненню.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.11.2024, позовні вимоги Прокурора задоволено повністю. Визнано недійсною додаткову угоду № 3 від 06.08.2021, додаткову угоду № 4 від 31.08.2021, додаткову угоду № 5 від 27.09.2021, додаткову угоду № 6 від 25.10.2021, додаткову угоду №7 від 01.11.2021, додаткову угоду №8 від 24.12.2021, додаткову угоду № 12 від 12.01.2022 до Договору про постачання електричної енергії № 2109 від 02.03.2021, укладених між Відповідачами. Стягнуто з Відповідача-1 на користь Відповідача-2 2 292259,79 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів.

4. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі №916/2279/23 в частині стягнення з Відповідача-1 на користь Відповідача-2 2 292 259,79 грн безпідставно сплачених бюджетних коштів (п. 9 рішення) скасовано, викладено його у наступній редакції: "9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор енергій до бюджету Одеської області в особі Одеської обласної ради 2 292 259 (два мільйони двісті дев`яносто дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять) грн 79 коп безпідставно сплачених бюджетних коштів". В решті рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 у справі №916/2279/23 залишено без змін.

5. Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:

- щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави - за доводами Прокурора, сторони під час проведення закупівлі електричної енергії порушили вимоги законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, що спричинило безпідставне витрачання бюджетних коштів, нераціональне та неефективне їх використання. Оскільки закупівля електроенергії за Договором здійснена за рахунок бюджетних коштів, до яких застосовується казначейська форма обслуговування в порядку, передбаченому для обслуговування Державного бюджету України, а укладення неправомірних Додаткових угод №№ 3, 4, 5, 6, 7, 8, 12 призвело до зайвих витрат таких коштів, розпорядник цих коштів уповноважений захищати інтереси держави в зазначених правовідносинах. Одеська обласна прокуратура повідомила листами від 17.04.2023 №№15/2/1-598ВИХ-23, 15/2/1-597ВИХ-23, №15/2/1-596ВИХ-23 Південний офіс Держаудитслужби та Одеську обласну раду про направлення позову до Господарського суду Одеської області про намір здійснити представництво інтересів держави в суді у спірних правовідносинах. Отже, Прокурор дотримався порядку представництва згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". Натомість з боку Позивачів наявна бездіяльність у питанні звернення до суду та / або вжиття інших ефективних заходів для усунення порушень;

- щодо розгляду справи по суті - підстави для зміни істотних умов Договору внаслідок зміни регульованих цін (тарифів) після його підписання, визначені як Договором, так і Законом України "Про публічні закупівлі", відсутні:

1) під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі;

2) при укладанні додаткових угод, сторони договору мали враховувати, що загальна вартість договору не може перевищувати 11 368 679,04 грн, а вартість за одиницю Товару (1 кВт*год) не може перевищувати 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю. Однак, сторонами до Договору укладено ряд додаткових угод, якими зменшено обсяги електричної енергії з урахуванням збільшення її ціни.

3) за період дії Договору на постачання електричної енергії з ініціативи постачальника 7 разів збільшено ціну за електричну енергію з 2,3685 грн до 4,57 грн, на тобто на 92,9%. При цьому, у додаткових угодах не вказано, які саме цифри (їх обґрунтування) враховано при встановленні нового тарифу (ціни) за 1 кВт*год., що виключає можливість надання оцінки законності та обґрунтованості розрахунку, та відповідно застосованого збільшеного тарифу.

4) розрахунок за Договором, в тому силі з урахуванням додаткових угод, здійснювався саме за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому безпідставно отримані Відповідачем-1 грошові кошти мають бути повернуті саме Одеській обласній раді.

5) місцевий господарський суд, вказавши в мотивувальній частині, що Відповідач-1 зобов`язано повернути безпідставно одержані грошові кошти Одеській обласній раді, у резолютивній частині помилково зазначив, про те, що такі кошти стягуються на користь Відповідача-2.

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та стислий виклад позиції інших учасників справи

6. 14.03.2025 Відповідач-1 (Скаржник), із використанням підсистеми "Електронний суд", подав касаційну скаргу, в якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі № 916/2279/23, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

7. На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України Скаржник вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, обґрунтовує підстави касаційного оскарження судових рішень із посиланням на пункти 1, 2, 4 частини другої статті 287 та пункти 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

8. 11 квітня 2025 року, в межах строку, встановленого Верховним Судом, Прокурор подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

9. Верховний Суд у складі колегії суддів: Колос І.Б. - головуючий, Булгакова І.В., Ємця А.А. ухвалою від 27.03.2025 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Відповідача-1 на рішення господарського суду Одеської області від 11.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі № 916/2279/23 на 01 травня 2025 року о 13:30 год., розгляд справи призначив у відкритому судовому засіданні.

10. Ухвалою Верховного Суду від 01.05.2025 зупинено касаційне провадження у даній справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

11. У зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 для розгляду касаційної скарги Відповідача-1 у справі №916/2279/23 визначено колегію суддів у складі: Вронської Г.О. - головуючий, Губенко Н.М., Кондратової І.Д.

12. Велика Палата Верховного Суду 21.11.2025 ухвалила постанову у справі №920/19/24 (забезпечено надання загального доступу: 15.12.2025).

13. Ухвалою Верховного Суду від 14.01.2026 прийнято до провадження справу №916/2279/23 за касаційною скаргою Відповідача-1 на рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі № 916/2279/23; поновлено касаційне провадження у справі № 916/2279/23 за касаційною скаргою Відповідача-1; призначено касаційну скаргу Відповідача-1 до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.02.2026 о 14:20 год.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

14. За результатами проведення відкритих торгів за ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 електрична енергія (ідентифікатор закупівлі UA-2020-12-02-002156-с), 02.03.2021 між Відповідачем-2 (Споживач, Замовник) та Відповідачем-1 (Постачальник, Учасник) було укладено договір №2109 про закупівлю (постачання) електричної енергії, згідно якого учасник продає електричну енергію Замовнику у 2021 році за кодом CPV за ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія, для забезпечення потреб електроустановок замовника, а замовник оплачує учаснику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Кількість електричної енергії на 2021 рік визначено в обсязі 4 800 000 кВт*год відповідно до додатку 3 Очікувані обсяги закупівлі (постачання) електричної енергії Замовнику. Строк постачання товару: по 31.12.2021. Місце постачання товару КНП Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради, за адресою м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд .26. Обсяги закупівлі товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та потреби в електроенергії (п.п. 2.1., 2.2., 2.4., 2.5. договору).

15. Згідно з п.п. 5.1.-5.5. Договору ціна цього Договору складає 11 368 679,04 грн у тому числі: ПДВ 20% - 1 894 779,84 грн. Ціна електричної енергії не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Вказані послуги оплачуються Замовником самостійно, на підставі укладених договорів Замовник розраховується з учасником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Замовником комерційною пропозицію, і додатком 2 до цього Договору. Ціна (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Учасника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення електричної енергії. Інформація про діючу, ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті Учасника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування. Ціна на електричну енергію для Замовника повинна бути економічно обґрунтованою, прозорою, недискримінаційною. Ціна за електричну енергію включає тариф на послуги з передачі електричної енергії. також обов`язкові платежі, збори, прямі витрати, накладні витрати, витрати сторонніх організацій та прибуток який, Учасник планує одержати та не включає тариф на послуги з розподілу електричної енергії, які сплачуються замовником безпосередньо оператору системи. Ціна на електричну енергію встановлюється з дотриманням вимог, передбачених Законом України "Про ринок електричної енергії" і ПРРЕЕ.

16. Відповідно до п.п. 13.1.-13.3. Договору, договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2021 року, а в частині рішення до їх повного виконання. Сторони за взаємною згодою можуть вносити зміни та доповнення до даного договору, включаючи додатки, які є невід`ємною частиною договору про закупівлю електричної енергії шляхом укладання додаткової угоди, письмово, в паперовій формі, за підписом уповноважених осіб сторін. Учасник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору замовника не пізніше, ніж за 20 днів повідомити Замовника в порядку, до їх застосування з урахуванням інформації про право Замовника розірвати Договір. Учасник зобов`язаний повідомити у встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації учаснику, якщо Замовник не приймає нові умови.

17. Додатком №1 до Договору є заява-приєднання до договору про закупівлю електричної енергії, в якій вказується Замовник, вид об`єкта лікарня, адреса об`єкта, ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку: 62Z181, 62Z109, 62Z266, 62Z402, 62Z994, 62Z508, 62Z974, 62Z178.

18. Додатком №2 до Договору є комерційна пропозиція, якою встановлено ціну (тариф) за електричну енергію 2,3685 грн (у договорі не відображено) за 1 кВт*год.

19. Додатком №3 до Договору є очікувані обсяги закупівлі (постачання) електричної енергії замовнику із загальною кількістю 4800тис.кВт*год.

20. Додатком №4 є порядок розрахунків сторін за Договором.

21. Додатковою угодою №3 до Договору підвищено ціну з 01.08.2021 на електричну енергію з 2,368 грн до 2,60 грн за 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором установлено в розмірі 4 676 557 кВт* год. Звідси, ціна на товар за додатковою угодою №3 збільшена на 9,79 %. В якості обґрунтування необхідності внесення змін до договору № 2109 від 02.03.2021 міститься посилання на Цінову довідку Харківської торгово-промислової палати № 1757/21 від 03.08.2021 щодо коливання ціни на ринку електричної енергії, із змісту якої вбачаються середньозважені ціни за липень та період 3 днів серпня 2021 року.

22. Додатковою угодою № 4 до Договору підвищено ціну з 01.09.2021 на електричну енергію з 2,60 грн за 1кВт*год до 2,8574грн за 1 кВт год. Ціну на товар за додатковою угодою №4 збільшено на 9,9 %. В якості обґрунтування необхідності внесення змін до Договору міститься посилання на довідку Харківської торгово-промислової палати №1757/21 від 03.08.2021 щодо коливання ціни на ринку електричної енергії, в якій вказано середньозважені ціни за липень та період 3 днів серпня 2021 року.

23. Додатковою угодою № 5 до Договору було підвищено ціну з 20.09.2021 на електричну енергію з 2,8574 грн. за 1кВт*год до 3,1403 грн за 1 кВт*год, якою фактично збільшено ціну на 9,9 %. В умовах вказаної додаткової угоди в якості обґрунтування необхідності внесення змін до Договору міститься посилання на довідку Харківської торгово-промислової палати № 1757/21 від 03.08.2021 щодо коливання ціни на ринку електричної енергії, у зазначеній довідці вказано середньозважені ціни за липень та період 3 дні серпня 2021 року.

24. Додатковою угодою № 6 до Договору підвищено ціну з 01.10.2021 на електричну енергію з 3,1403 грн. за 1кВт*год до 3,4511 грн за 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором збільшено на 9,89 %, в обґрунтування необхідності внесення змін до Договору міститься посилання на довідку Харківської торгово-промислової палати №2592/21 від 19.10.2021, щодо коливання ціни на ринку електричної енергії, де зазначено середньозважені ціни за вересень та період 01-15 жовтня 2021 року.

25. Додатковою угодою № 7 до Договору підвищено ціну з 01.11.2021 на електричну енергію з 3,4511 грн. за 1кВт*год до 3,79 грн за 1 кВт*год. Отже, ціна на товар за додатковою угодою № 7 збільшена на 9,8 %, що обґрунтовується довідкою Харківської торгово-промислової палати № 2713/21 від 29.10.2021 щодо коливання ціни на ринку електричної енергії, в якій зазначені середньозважені ціни за вересень та жовтень 2021 року.

26. Додатковою угодою №8 до Договору підвищено ціну з 20.12.2021 на електричну енергію з 3,79 грн. за 1кВт*год до 4,16 грн за 1 кВт* год. Ціну на товар збільшено на 9,76 %. В якості обґрунтування необхідності внесення змін до Договору міститься посилання на довідку Харківської торгово-промислової палати № 3020/21 від 30.11.2021 щодо коливання ціни на ринку електричної енергії.

27. Додатковою угодою №9 до Договору сторони домовились продовжити термін дії Договору до 28.02.2022.

28. Додатковою угодою №10 сторони зменшили загальну вартість Договору на 3 041 110,43 грн за рахунок зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника до 8 327 568,61 грн.

29. Додатковою угодою № 11 сторони продовжили строк дії Договору до 28.02.2022 в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі. Пунктом 3 додаткової угоди № 11 внесені зміни до п. 5.1 Договору та визначено ціну договору в сумі 9 993 082,26 грн. Остаточна ціна Договору становить 9 993 082,26 грн.

30. Додатковою угодою №12 до Договору підвищено ціну з 20.12.2021 на електричну енергію з 3,79 грн. за 1кВт*год до 4,57 грн за 1 кВт* год, ціну на товар збільшено на 9,76 %.

31. В матеріалах справи містяться докази щодо виконання Відповідачем-2 Договору та Додаткових угод, а саме: акт приймання-передачі №337 від 31.03.2021 за березень 2021 року на суму 659898,53 грн; акт приймання-передачі №623 від 12.05.2021 за квітень 2021 року на суму 511543,18 грн; акт приймання-передачі №865 від 31.05.2021 за травень 2021 року на суму 513690,61 грн; акт приймання-передачі №1153 від 02.07.2021 за червень 2021 року на суму 492030,90 грн; акт приймання-передачі №1420 від 16.08.2021 за липень 2021 року на суму 613196,15 грн; акт приймання-передачі №1683 від 02.09.2021 за серпень 2021 року на суму 587571,83 грн; акт приймання-передачі №1929 від 08.10.2021 за вересень 2021 року на суму 595425,23 грн; акт приймання-передачі №2205 від 03.11.2021 за жовтень 2021 року на суму 913601,07 грн; акт приймання-передачі №2486 від 07.12.2021 за листопад 2021 року на суму 987967,73 грн; акт приймання-передачі №2939 від 31.12.2021 за грудень 2021 року на суму 1064715,27 грн; акт приймання-передачі №59 від 03.02.2022 за січень 2022 року на суму 1310885,46 грн; акт приймання-передачі №385 від 01.03.2022 за лютий 2022 року на суму 77042,58 грн.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

32. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.

33. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

34. Суд зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

35. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

36. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків у подібних правовідносинах.

37. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 вказала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

38. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

39. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

40. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

41. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

42. Предметом розгляду у цій справі є вимога про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 2 292 259,79 грн. безпідставно сплачених бюджетних коштів.

43. Скаржник у касаційній скарзі стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували правові позиції КЦС ВС в постановах від 30.07.2020 у справі №357/7734/18, від 07.10.2020 у справі №450/2286/16-ц, від 04.08.2021 у справі №185/446/18.

44. Проте, проаналізувавши вказані постанови Верховного Суду, Суд зазначає, що спір у наведених справах виник з цивільних правовідносин, у неподібних цій справі правовідносинах (відмінні зміст, суть, нормативно-правове регулювання). У наведених правових позиціях наголошено, що застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) є засобом для недопущення недійсності оспорюваного правочину всупереч принципу добросовісності, а не підставою для визнання його недійсним, в той час як спору у цій справі (№ 916/2279/23) з подібного питання при кваліфікації спірних правовідносин взагалі не виникало.

45. Так, у справі №357/7734/18 заявлено вимоги про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди. Верховний Суд, розглядаючи спірні правовідносини в контексті дослідження доводів скаржника про порушення відповідачем принципу заборони суперечливої поведінки, як підстави для визнання недійсним оспорюваного договору вказав, що застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) є засобом для недопущення недійсності оспорюваного правочину всупереч принципу добросовісності, а не підставою для визнання його недійсним. У цих правовідносинах добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити.

46. У справі № 450/2286/16-ц предметом первісного позову у справі № 450/2286/16-ц були вимоги про визнання відмови від спадщини недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстраційного посвідчення та визнання майна спадковим, а предметом зустрічного позову - вимоги про усунення від права на спадкування (зустрічний позов). Тому доводи ТОВ "Плато" в цій частині є необґрунтованими.

47. Предметом розгляду справи №185/446/18 було стягнення безпідставно отриманих грошових коштів під час ведення спільної підприємницької діяльності.

48. Крім того, Суд вважає необґрунтованими аргументи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування статті 1212 ЦК України у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 607/5422/16-ц, від 27.11.2019 у справі №396/29/17, а також враховуючи наступне.

49. У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 607/5422/16-ц, на неврахування якої посилається Скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначив, що застосування у кожному конкретному випадку положень ст. ст. 1212 або 216 ЦК України залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу. Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, встановивши з рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.08.2012, що між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, помилково ототожнив неукладення договору із його нікчемністю через недодержання вимог закону щодо форми, а тому дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 216 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується ст. 1212 ЦК України.

50. У постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №396/29/17 Верховний Суд дійшов такого висновку: "Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України".

51. Таким чином, правовідносини між сторонами у зазначених вище справах та у справі, що розглядається, не є подібними за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

52. Враховуючи викладене, перевіривши доводи Скаржника, наведені у касаційній скарзі, Суд не знайшов підтверджень обґрунтованості тверджень щодо неврахування судами попередніх інстанцій у цій справі висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, з огляду на нерелевантність вказаної Скаржником судової практики.

53. Отже, зважаючи на те, що наведена Скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України.

54. Скаржник у касаційній скарзі зазначив про необхідність відступлення від правових висновків, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.

55. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

56. За змістом вказаної норми, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

57. Суд вважає за необхідне звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/8091/20, від 24.06.2021 у справі №914/2614/13, де відзначено: "з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання".

58. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики. Відтак, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.

59. Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема:

1) зміна законодавства (існують випадки, за яких зміна законодавства не дозволяє суду однозначно дійти висновку, що зміна судової практики можлива без відступу від раніше сформованої правової позиції);

2) ухвалення рішення Конституційним Судом України;

3) нечіткість закону (невідповідності критерію "якість закону"), що призвело до різного тлумаченням судами (палатами, колегіями) норм права;

4) винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають бути враховані національними судами;

5) зміни у праворозумінні, зумовлені: розширенням сфери застосування певного принципу права; зміною доктринальних підходів до вирішення складних питань у певних сферах суспільно-управлінських відносин; наявністю загрози національній безпеці; змінами у фінансових можливостях держави.

60. Отже, причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту. Водночас, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

61. Водночас Суд не вважає, а скаржником не доведено, що відповідні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, є помилковими, неефективними чи застосований у рішеннях підхід очевидно застарів внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Крім цього, правильність таких висновків підтверджена правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.

62. Відтак зазначена Скаржником в касаційній скарзі підстава щодо необхідності для відступу від правової позиції Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 не отримала підтвердження під час касаційного провадження, а тому Суд вказує на відсутність підстав для скасування судових рішень, з цієї підстави.

Щодо підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України у взаємозв`язку з пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України.

63. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції, маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, які виникли між сторонами, ухилився від перевірки розрахунку заявленої до стягнення Прокурором суми і оцінки його у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: відповіді Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 09.08.2023 №10-13-06/7001 та актами приймання-передачі наданих послуг до договору. В свою чергу, суд апеляційної інстанції не перевірив розрахунок суми, стягнутої судом першої інстанції з Відповідача.

64. У контексті наведеного Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

65. Суд зауважує, що відповідно до приписів частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

66. Відхиляючи доводи позивача щодо неповноти з`ясування судом обставин справи, Суд акцентує, що Верховний Суд виконує функцію "суду права", а не "суду факту" та відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

67. Таким чином, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

68. Враховуючи наведене, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (пунктами 1, 4 частини третьої статті 310 ГПК України), наведена Скаржником у касаційній скарзі, не підтвердилась.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

69. Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України).

70. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

71. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

72. З огляду на наведене, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 916/2279/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та залишення касаційної скарги з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №916/2279/23 без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

Судові витрати

73. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 916/2279/23 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор енергії" з підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у справі №916/2279/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова