ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

17.03.2026 №905/697/22 (209/9900/25) Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

за позовом ОСОБА_1 , м. Кам`янське Дніпропетровської області,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", м. Бахмут Донецької області,

про встановлення факта припинення трудових відносин за власним бажанням, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2025 ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Дніпровського районного суду міста Кам`янського із позовною заявою №б/н від 01.12.2025 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", м. Бахмут Донецької області, про встановлення факта припинення трудових відносин за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", код за , з дати звернення до суду.

Одночасно у позові третіми особами, які не заявляють самостійних вимог вказано Кам`янську філію Дніпропетровського центру зайнятості та Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання №б/н від 01.12.2025 про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з важким матеріальним становищем.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 12.12.2025 у Міністерства соціальної політики України витребувано з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відомості щодо ОСОБА_1 .

05.01.2026 від Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України на виконання ухвали суду надало запитувану інформацію.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 15.01.2026 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", третя особа: Кам`янська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про розірвання трудового договору - за правилами спрощеного позовного провадження; призначено справу до розгляду у судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 21.01.2026 цивільну справу №209/9900/25 за позовом ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", м.Бахмут Донецької області, третя особа Кам`янська філія Дніпропетровського обласного центру зайнятості, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про припинення трудових відносин за власним бажанням передано до Господарського суду Донецької області для розгляду в межах справи №905/697/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", м. Бахмут Донецької області, з посиланням на ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Матеріали справи №209/9900/25 надійшли до Господарського суду Донецької області 09.03.2026.

Справа №905/697/22 перебуває у провадженні судді Кротінової О.В. (розпорядження керівника апарату Господарського суду Донецької області № 02-01/36 від 03.03.2026, протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.03.2026 справу №209/9900/25 передано для розгляду у межах справи про банкрутство №905/697/22.

У розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України, призначенню розгляду позовних матеріалів передує така процесуальна дія, як прийняття таких до провадження (ст. 176 Господарського процесуального кодексу України).

Досліджуючи дане питання, суд дійшов таких висновків.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою ст. 18 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У постанові від 27.10.2020 у справі № 635/551/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з означеною статтею господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до висновків Конституційного Суду України у рішенні № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010, та неодноразово підтриманих висновків Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 10.09.2019 у справі №921/36/18 та від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц, за суб`єктним та предметним складом правовідносин до господарської юрисдикції віднесено категорію справ за позовами, що стосуються наділення або позбавлення осіб повноважень на управління товариством, і такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Позивач, мотивуючи свої позовні вимоги, посилається на фактичне припинення між ним, як робітником (працюючим пенсіонером), трудових відносин із відповідачем, відсутність можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує право, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, має наслідком порушення конституційних прав та прав на соціальний захист, щодо дотримання пенсійних виплат у більшому розмірі, як непрацюючий пенсіонер.

Перебування позивача у правовідносинах із відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів у якості особи, наділеної управлінськими функціями, судом з матеріалів справи не встановлено.

Таким чином заявлений спір стосується реалізації позивачем як працівником товариства виключно права на працю.

Отже, порушене позивачем питання виникає з трудових правовідносин, є трудовим спором та, у розумінні ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, за загальним правилом належить до юрисдикції місцевого загального суду, у порядку цивільного судочинства.

У провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа №905/697/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів () на стадії ліквідаційної процедури та розгляд її не завершено.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні (постанови Верховного Суду у справі №904/4700/19, №925/1874/13).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України

З правового аналізу вищезазначеної норми вбачається, що ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства закріплює спеціальний порядок розгляду спорів стороною в яких є боржник після відкриття провадження у справі про банкрутство, з метою реалізації принципу концентрації спорів у процедурі банкрутства.

Водночас ця норма не може тлумачитися як така, що охоплює будь які справи (спори) за участю боржника, та не може читатись без поєднання із ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів віднесено справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі, конкретизуючи, у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, та п. 3 ч. 1 означеної норми процесуального Закону, у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 27 червня 2023 року у справі № 911/4706/15 (911/1626/21) зазначив що законодавець розширив предметну юрисдикцію спорів у справах про банкрутство від вимог до боржника до всіх майнових спорів стороною в яких є боржник. Суд наголосив що така концентрація спорів забезпечує ефективний контроль за формуванням ліквідаційної маси боржника та сприяє справедливому задоволенню вимог кредиторів

Законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц, від 18.02.2020 у справі № 918/335/17, від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20)).

У постановах від 15.05.2019 у справі №289/2217/17, від 12.06.2019 у справі №289/233/18, від 19.06.2019 у справах №289/718/18 та №289/2210/17, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18, від 12.01.2021 у справі №334/5073/19 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Так, як зазначає Верховний суд, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства по суті є спеціальною у відносинах неплатоспроможності і розширює (коригує) правове регулювання кола питань, які відносяться як до предметної та суб`єктної юрисдикції, так і до територіальної (виключної) (ст. 20, ст. 30 Господарського процесуального кодексу України) спорів у справах про банкрутство. Це очевидно у порівнянні норми п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, де законодавець розширив предметну підсудність майнових спорів у справах про банкрутство від "вимоги до боржника" до "всі майнові спори, стороною в яких є боржник". Тому з набуттям чинності Кодексу України з процедур банкрутства до господарської юрисдикції віднесено як позовні вимоги до боржника, так і вимоги боржника до інших осіб щодо його майна (майнових прав). Дана норма саме так, тобто відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, і застосовується, що відображено в численних судових актах, у тому числі і Верховного Суду.

Отже, принцип концентрації у розглядуваному випадку полягає у тому, що всі спори, які можуть вплинути на майнову сферу боржника або мають корпоративний характер, повинні розглядатися одним судом, який здійснює провадження у справі про банкрутство.

Як слідує з систематичного аналізу викладеного, логіка застосування ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства формує чіткий підхід до трудових спорів, що у поєднанні із приписами ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, визначає вичерпний перелік спорів, які підсудні господарським судам у межах розгляду справ про банкрутство, та містить виняток щодо поширення юрисдикції господарських судів на певні трудові спори, що мають майновий характер.

Судом звернуто увагу на розмежування юрисдикції між господарськими та цивільними судами викладений у постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 911/675/20. У зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що визначальним при вирішенні питання юрисдикції є не лише суб`єктний склад сторін, а передусім характер спірних правовідносин та сутність права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа. У разі якщо спір виникає з правовідносин, що не пов`язані зі здійсненням господарської діяльності, такий спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства навіть за участю юридичної особи.

Одночасно не можна залишити поза увагою підхід до розмежування юрисдикції, що містять правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 1.11.2023 року у справі №908/129/22 (908/1333/22).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження податкових повідомлень-рішень не підлягають розгляду у межах справи про банкрутство. Суд зазначив, що такі спори виникають з публічно-правових відносин, оскільки їх предметом є перевірка законності рішень суб`єкта владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду вказала, що такі спори повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства навіть у тому випадку, коли платник податків перебуває у процедурі банкрутства.

Вказана правова позиція має принципове значення, оскільки Велика Палата Верховного Суду фактично підтвердила, що ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства не змінює правову природу спірних правовідносин, з яких виник спір. Інакше кажучи, сама по собі участь боржника у спорі не є підставою для розгляду такого спору у межах справи про банкрутство.

З урахуванням наведеного правового підходу, аналогічний висновок підлягає застосуванню і до трудових спорів, які не мають майнового характеру. Якщо предметом спору є встановлення факту припинення трудових відносин, визнання припиненими трудові відносини або перевірка дотримання процедури звільнення без заявлення вимог про стягнення заробітної плати, компенсацій чи інших грошових виплат, такий спір не впливає на майнову сферу боржника.

Отже, як і у випадку з податковими спорами, сам факт перебування юридичної особи у процедурі банкрутства не змінює характеру спірних правовідносин. Трудовий спір щодо припинення трудового договору працівника із роботодавцем (боржником) без заявлення майнових вимог залишається спором, що виникає з індивідуальних трудових правовідносин і не стосуються активів боржника.

Як слідує з встановлених обставин, означений вище трудовий спір не має майнового або корпоративного характеру, а отже результати розгляду такого за участі боржника не матимуть впливу на формуванням ліквідаційної маси боржника.

Відтак, така справа не підлягає розгляду у межах справи про банкрутство за правилами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Враховуючи обставини, які склалися у цій справі, з огляду на характер спору та суб`єктний склад учасників справи, норми ст. 20 Господарського процесуального кодексу України та ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду щодо критеріїв розмежування судової юрисдикції, господарський суд не має право розглядати та вирішувати таку справу (спір), оскільки така не відноситься до його відання.

У підсумку, за результатом досліджуваного питання, відсутні підстави для прийняття до провадження справи №209/9900/25, а отже відкриття такого у розумінні ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На підставі ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладені вище обставини, суд відмовляє у відкритті провадження у справі №209/9900/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання припиненими трудових відносин за власним бажанням.

Одночасно суд звертає увагу заявника на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися за захистом своїх прав у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, тобто у межах цивільного судочинства, що належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Враховуючи, що судом відмовлено у відкритті провадження у справі, клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв`язку з важким матеріальним становищем залишено без розгляду.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 4, 20, п. 1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті провадження у справі №209/9900/25 за позовною заявою №б/н від 01.12.2025 ОСОБА_1 , м.Кам`янське Дніпропетровської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", м. Бахмут Донецької області, про встановлення факта припинення трудових відносин за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів", код за , з дати звернення до суду, у межах справи №905/697/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод кольорових металів ().

2.Роз`яснити позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, у тому числі шляхом подання відповідної позовної заяви до суду загальної юрисдикції за місцем свого проживання або за місцем знаходження відповідача.

3.Повернути на адресу ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) позовні матеріали всього на 89 аркушах.

4.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку Господарського процесуального кодексу України, протягом десяти днів з дня її постановлення.

5.Дата складання та підписання ухвали 17.03.2026.

Суддя О.В. Кротінова