РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2026Справа № 910/15295/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар - Роз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК -ПМ"

про стягнення 59 601, 58 грн

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар - Роз" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК -ПМ" (далі - відповідач) про стягнення 59 601, 58 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем порушено умови Договору № 3/1928-Ж-13 від 01.02.2013 в частині оплати за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у вказаному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар - Роз" залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків.

17.12.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/15295/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, хоча про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/15295/25 відповідач повідомлявся належним чином шляхом надсилання ухвали суду до електронного кабінету відповідача, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа з бази "Діловодство спеціалізованого суду" від 26.12.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно з ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин, відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/15295/25.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Володар Роз» (далі - перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕК - ПМ» (далі -) та, було укладено Договір № 3/1928-Ж-13 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а Перевізник зобов`язується надавати послуги по вивезенню та знешкодженню (захороненню твердих побутових відходів, в подальшому за текстом ТПВ, накопичених у Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги в розмірі і на умовах визначених цим Договором.

Знешкодження (захоронення) ТПВ відбувається в установах, які мають відповідні ліміти та дозволи на виконання цих робіт із якими у Перевізника укладено договори (п. 1.2 Договору).

Згідно з п.п. 2.1 - 2.3 Договору перевізник надає Замовнику послуги по вивезенню та знешкодженню (захороненню) ТПВ накопичених у Замовника у власних та/або у наданих Перевізником контейнерах, для розміщення яких Замовник відводить спеціальний майданчик (площадку) з твердим покриттям.

Графік вивезення ТПВ та дислокація контейнерів узгоджується Сторонами шляхом підписання додатку №1 до цього Договору, і останній є невід`ємною його частиною. Графік вивезення ТПВ і дислокація контейнерів може змінюватись. У разі необхідності зміни графіку вивезення ТПВ, або дислокації контейнерів Замовник повинен повідомити про це Перевізника письмово, або за допомогою факсимільного засобу. Зазначені повідомлення будуть вважатись змінами до додатку № 1 цього Договору.

Типи та кількість автомобілів, закріплення водіїв за певними. маршрутами для виконання умов цього Договору у межах його предмету визначається Перевізником самостійно і не потребує додаткового узгодження з Замовником.

Додатковою угодою від 31.12.2013 року було внесені зміни до п. 3.1. Договору та встановлено, що Перевізник приступає до надання послуг передбачених умовами цього Договору з моменту його укладення та надає їх до 31 грудня 2014 року.

Додатковою угодою від 31.12.2014 року було внесені зміни до п. 3.2. Договору дія даного Договору продовжується (пролонгується) на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення його дії, однією із Сторін не буде заявлено про відмову від цього Договору.

Додатковою угодою від 01.01.2021 року сторони внесли зміни в текст Договору та доповнили розділ 10 інші умови пунктом 10.8 та передбачили, що для застосування електронного документообігу сторони погодили умови.

Згідно з п. 10.8.2 додаткової угоди від 01.01.2021 сторони дійшли згоди, що будуть здійснювати підписання Е- документів у формі електронних документів для підтвердження описаних в них господарських операцій із використанням надійного електронного цифрового підпису.

Додатковою угодою від 31.08.2022 року було внесені зміни до п. 5.1 та п. 9.1 Договору та встановлено, що відповідно до Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 грудня 2018 року №2351 (в редакції Розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 31 серпня 2022 року № 637) тариф на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, знешкодження, захоронення), що надаються підприємствами перевізниками, та домовленістю між сторонами встановлюється в розмірі: ціна без ПДВ -148, 04 грн; ПДВ 20 % - 29, 61 грн 177, 65 грн за 1 м3.

Відповідно до умов п. 5.4 Договору обсяг наданих послуг Перевізником у межах дії цього Договору приймається шляхом підписання Акту виконаних робіт (послуг) за кожен календарний місяць не пізніше 10-го числа наступного місяця за розрахунковим.

Згідно з п. 5.5 Договору замовник проводить розрахунок за надані послуги в поточному місяці після підписання Акту виконання робіт (послуг). Оплата за виконані послуги сплачується Замовником на розрахунковий рахунок Перевізника згідно рахунку-фактури та Акту виконаних робіт (послуг). Оплата здійснюється щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця, що чередує за розрахунковим.

У разі не підписання акту протягом 10 днів, та відсутністю зауважень та претензій, щодо наданих послуг по договору, Акт виконаних робіт вважається підписаним та підлягає, сплаті.

У випадку наявності у Замовника зауважень, щодо повноти та якості наданих послуг Сторони складають Акт розбіжностей, для їх усунення. По закінченню усунення Перевізником зауважень, вказаних в Акті недоліків, складається Акт про усунення недоліків, а Замовник підписує Акт виконаних робіт (послуг) та сплачує надані послуги (п.п. 5.6 - 5.7 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором і чинним законодавством України.

Перевізник не несе відповідальності за несвоєчасний вивіз і знешкодження (захоронення) ТПВ у разі порушення Замовником порядку оплати послуг та умов цього Договору (п. 6.2 Договору).

Згідно з п. 6.3 Договору замовник в разі несвоєчасного проведення розрахунків за надані послуги несе відповідальність згідно умов цього Договору та чинного законодавства України.

Закінчення строку дії або дострокове припинення дії Договору не звільняє Сторони від виконання своїх зобов`язань, які виникли під час дії цього Договору, до остаточного взаєморозрахунку між Сторонами (п. 6.4 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав відповідачу послуги із вивезення та знешкодження побутових відходів протягом серпня - жовтня 2025 року, що підтверджується актами наданих послуг № 9292 від 31.08.2025 на суму 25 013,12 грн. з ПДВ; № 10854 від 30.09.2025 на 26 381,03 грн. з ПДВ, які підписані з боку Відповідача та жодних зауважень та претензій щодо надання послуг не надано.

До матеріалів справи позивачем надано Акт № 12297 від 20.10.2025 на суму 8 207,43 грн. з ПДВ з якого вбачається, що його було надіслано останньому та згідно квитанції з системи М.Е.doc доставлено контрагенту 05.11.2025 р. о 16 год 21 хв., однак не був підписаний

Відповідачем.

17.10.2025 року позивачем було надіслано відповідачу претензію-повідомлення №344 щодо сплати заборгованості та у разі несплати буде призупинено надання послуг.

Відповідач відповіді на претензію № 344 від 17.10.2025 не надав, заборгованість у розмірі 59 601, 58 грн не сплатив.

Позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги зазначає, що відповідачем порушено умови Договору № 3/1928-Ж-13 від 01.02.2013 в частині оплати за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у вказаному вище розмірі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в гарантійному листі вих. № 120 від 14.10.2025 відповідач зазначив, що останній не може тимчасово здійснити оплату за вивіз твердих побутових відходів та гарантував сплатити заборгованість в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.5 Договору замовник проводить розрахунок за надані послуги в поточному місяці після підписання Акту виконання робіт (послуг). Оплата за виконані послуги сплачується Замовником на розрахунковий рахунок Перевізника згідно рахунку-фактури та Акту виконаних робіт (послуг). Оплата здійснюється щомісячно не пізніше 15-го числа наступного місяця, що чередує за розрахунковим.

Станом на момент розгляду справи відповідачем так і не сплачено вартість наданих позивачем послуг за Договором № 3/1928-Ж-13 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.02.2013 року у розмірі 59 601, 58 грн.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем зі сплати наданих позивачем послуг у розмірі 59 601, 58 грн, виникнення якої доведено матеріалами справи, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар - Роз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК -ПМ" про стягнення 59 601, 58 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У зв`язку з наведеними обставинами, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Витрати позивача по сплаті судового збору, з огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 86, 129, 232 - 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар - Роз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК -ПМ" про стягнення 59 601, 58 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК -ПМ" (адреса: 04071, місто Київ, вулиця Ярославська, 31 Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Володар - Роз" (адреса: 02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна, 15; ) основну заборгованість у розмірі 59 601 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот одну) грн 58 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2026 року.

Суддя М.Є. Літвінова