ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2026 р. Справа № 911/2308/23 (911/3485/25)

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом 1) ОСОБА_1 , Київська обл., с. Софіївська Борщагівка

2) ОСОБА_2 , Київська обл.,

до ОСОБА_3 , м. Київ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого

Приходька Дмитра Володимировича, м. Київ

про визнання договору недійсним

за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2308/23 за заявою боржника ОСОБА_3 про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_3 , призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Д.В.

14.11.2025 р. через систему "Електронний суд" до Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника адвоката Андрєєва Микити Андрійовича до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в якому просять суд визнати недійсним договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р., укладений між фізичною особою-підприємцем Саченко Іриною Вадимівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг", а також просили суд звільнити позивачів від сплати судового збору. Як стверджує позивач, відповідач в супереч заборони відчужувати майно, встановленої ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 № 911/230823 22.05.2024 р. уклала договір про спільну діяльність яким передала у спільну сумісну власність з товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" своє майно і також створила передумови відчуження свого майна. Наведеним, на переконання позивача, відповідач порушив порядок розпорядження, відчуження майном боржника у справі про неплатоспроможність, встановлений низкою норм Кодексу України з процедур банкрутства (у тому числі статті 120, 44, розділ V). Крім того позивач вказує, що такі дії відповідача створюють реальну загрозу інтересам всіх кредиторів у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 - загрозу невиконання зобов`язань за визнаними судом кредиторськими вимогами до боржника у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 . Посилаючись на норму статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства та постанови Верховного Суду, зокрема, у справі № 905/813/20 від 16.06.2022 р., у справі № 905/2030/19 від 24.11.2021 р. та у справі № 927/531/18 від 15.07.2021 р. позивач просить визнати договір про спільну діяльність 22.05.2024 р. недійсним.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2025 р. звільнено позивачів від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; розгляд справи по суті призначено на 14.01.2026 р.; залучено керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Д.В. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; вирішено інші процесуальні питання у справі.

24.11.2025 р. через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Андрєєва М.А. надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів направлення третій особі ОСОБА_4 позовної заяви з додатками, в якій також просить суд залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ТОВ "Оазіс Білдінг".

15.12.2025 р. до Господарського суду Київської області через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_3 адвоката Тарасова Сергія Олексійовича надійшов відзив на позовну заяву від 12.12.2025 р., в якому просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову повністю та судові витрати покласти на позивачів, оскільки вимоги вважає не доведеними, не обґрунтованими, наголошуючи серед іншого на тому, що договір про спільну діяльність укладено фізичною особою-підприємцем Саченко Іриною Вадимівною, яка не є боржником у справі №911/2308/23.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.01.2026 р. розгляд справи у судовому засіданні по суті призначено на 04.02.2026 року.

Наведена ухвала суду від 15.01.2026 р. була надіслана сторонам у справі, третій особі у встановленому порядку.

Таким чином, суд належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України (надалі за текстом також "ГПК України") щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про розгляд даного позову, та сторони, у відповідності до частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України визнаються такими, що були належним чином повідомленими про розгляд даної справи.

В судове засідання з`явився представник відповідача та надав свої пояснення у справі, проти позову заперечує повністю; позивач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача керуючий реструктуризацією ОСОБА_3 арбітражний керуючий Приходько Д.В. в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча й були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у пар. 41 рішення від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" (Заява № 3236/03), згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень та скористатися можливостями, наданими внутрішнім законодавством для пришвидшення розгляду (пар. 35 Рішення ЄСПЛ у справі Union Alimentaria Sanders SA v. Spain, заява № 11681/85 від 07.07.1989 р.).

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка позивача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, належним чином повідомлених про місце, дату та час судового засідання не перешкоджає розгляду справи, крім цього, матеріалів справи достатньо для повного та всебічного розгляду цієї справи, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності позивача, або його представника, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив ОСОБА_3 , об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

14.11.2025 р. до Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в якому просять суд визнати недійсним договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р., укладений між фізичною особою-підприємцем Саченко Іриною Вадимівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг".

Позовна вимога позивачів обґрунтована наступним.

Так, позивачі у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно позовної заяви є визнаними судом кредиторами у справі 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 . Після відкриття провадження у справі та запровадження ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. заборони боржнику ОСОБА_3 відчуження майна 22.05.2024 р. боржниця ОСОБА_3 без відома та погодження з кредиторами в порушення вимог законодавства уклала з ТОВ "Оазіс Білдінг" договір про спільну діяльність, який набув чинності з моменту його підписання.

За умовами цього договору сторони договору домовилися про здійснення спільної діяльності у сфері добудови об`єктів житлової нерухомості, нежитлових приміщень, офісних приміщень, гаражів, паркінгу тощо, які будуть розташовані/або розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами: :03:006:0018 (площею 0,1078 га); :03:006:0019 (площею 0,1079 га); :03:006:0020 (площею 0,1002 га); :03:006:0021 (площею 0,1009 га), що розташовані в АДРЕСА_1 на умовах та в порядку встановленому цим договором.

Договір передбачає об`єднання вкладів сторін без створення юридичної особи та фактичну передачу ОСОБА_3 як стороною 1 ТОВ "Оазіс Білдінг" (стороні 2) усіх прав без виключення щодо забудови вказаних земельних ділянок, будівельного майданчика на зазначених земельних ділянках, усіх без виключення функції забудовника зазначених земельних ділянок, з правом укладення будь-яких договорів (передає сторона 1 стороні 2). Крім того, згідно договору про спільну діяльність сторона 1 ( ОСОБА_3 ) доручає від свого імені укладати будь - які договори, угоди з підприємствами, установами організаціями не залежно від форм власності, фізичними особами", сторона 1 доручає стороні 2 приймати будь-які рішення самостійно щодо необхідності виконання умов цього договору. Відповідно до умов вказаного договору також стороні 1 належить 10 % прибутку від спільної діяльності, тоді як 90 % прибутку належить ТОВ "Оазіс Білдінг".

При цьому згідно умов договору про спільну діяльність, норм статей 1130-1134 ЦК України наведені умови створюють режим спільної часткової власності сторін щодо істотних активів боржника всього майна, внесеного ОСОБА_3 за даним договором. Позивачі вказують, що з положень договору про спільну діяльність, які передбачають передачу ОСОБА_3 товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" усіх прав без виключення щодо забудови земельних ділянок із кадастровими номерами: :03:006:0018, :03:006:0019, :03:006:0020, :03:006:0021, що розташовані в АДРЕСА_1 (п.п. 2.1., 1.1.) з правом укладання будь-яких договорів (п. 2.2., 2.3.), та будівельного майданчику (п. 2.1.), на якому розміщені об`єкти будівництва (незавершене будівництвом багатоквартирний будинок за адресою АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох секцій) згідно опису інвентаризації майна боржника, складеного керуючим реструктуризації); дорученням Саченко І.В. ТОВ "Оазіс Білдінг" від свого імені укладати будь-які договори, угоди з підприємствами, установами організаціями не залежно від форм власності, фізичними особами (п. 2.3), а також дорученням ОСОБА_3 ТОВ "Оазіс Білдінг" приймати будь-які рішення самостійно щодо необхідності виконання умов договору (п. 3.2), - у сукупності позивачами вбачається створення передумови для відчуження вказаного майна боржника, обумовленого договором та будь-якого іншого, яке фактично за наявних матеріалів справи можливе щодо об`єктів недобудов (будівельних матеріалів), розташованих на вказаних земельних ділянках та щодо майнових прав на такі об`єкти, чим створено реальну загрозу інтересам всіх кредиторів (громадян) у справі, невиконання боржником зобов`язань за визнаними судом кредиторськими вимогами до боржника.

У позові позивачі вказують, що зазначені земельні ділянки згідно майнової декларації ОСОБА_3 належать ОСОБА_3 на праві власності, крім того з позову слідує, що ОСОБА_3 є власником розташованих на цих земельних ділянках об`єктів незавершеного будівництва, що складаються з 4 секцій та майнових прав на ці об`єкти. На підставі частини першої статті 1134 ЦК України позивачі вказують, що за правовою природою оспорюваний договір є договором про спільну діяльність, де згідно статті 1134 ЦК України, передане/внесене учасниками майно стає спільною частковою власністю учасників.

Крім того, позивачі вказують, що положеннями спірного договору, включаючи: передачею ОСОБА_3 ТОВ "Оазіс Білдінг" протягом 45 днів з моменту укладення усіх прав без виключення щодо забудови земельних ділянок із кадастровими номерами: :03:006:0018, :03:006:0019, :03:006:0020, :03:006:0021, що розташовані в АДРЕСА_1 (п.п. 2.1., 1.1.) з правом укладання будь-яких договорів (п. 2.2., 2.3. (функцію забудовника передано Саченко І.В. в момент укладання договору)), та будівельного майданчику (п. 2.1.), на якому побудовані та знаходяться 1, 2, 3, 4 секції житлового багатоквартирного будинку, з яких у секціях І та ІІ повністю завершено будівництво та у секціях ІІІ, ІV не завершено будівництво, а також дорученням ОСОБА_3 з моменту укладання спірного договору від свого імені укладати будь - які договори, угоди (п. 2.3), дорученням ОСОБА_3 товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" приймати будь-які рішення самостійно щодо необхідності виконання умов договору (п. 3.2) у сукупності, - в порушення судової заборони розпорядження майном боржника, запровадженої ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. ОСОБА_3 згідно умов спірного договору передано у спільну часткову власність учасників (простого товариства) за договором про спільну діяльність з товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" всі вказані об`єкти незавершеного будівництва на умовах спірного договору. На підставі наведеного позивачі вважають, що укладенням спірного договору ОСОБА_3 намагається відчужити частину належного їй майна частково, в тому числі об`єкт незавершеного будівництва з 4 секцій, побудованих на вказаних чотирьох земельних ділянках.

В свою чергу позивачі вказують, що відповідно до уточненої декларації ОСОБА_3 про майновий стан боржника (розд. ІІІ) у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 №911/2308/23 за 2025 р., майно ОСОБА_3 , яке перебуває в її власності складається з: семи земельних ділянок, двох приміщень, автомобіля, сукупного доходу членів сім`ї у сумі 24 000,00 грн, об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , грошових коштів у сумі 11 955,94 грн; згідно Звіту про оцінку майна житлового багатоквартирного будинку з першого по десятий поверхи з вбудованими комерційними приміщеннями та горищем, що розташований за адресою: Київська область, Бучанський район, вулиця Кошова, 97/22 в селі Софіївська Борщагівка, секції І, ІІ, станом на дату оцінки 19.09.2024 р. вартість об`єкта оцінки складає 170 269 443 грн, без ПДВ. Оскільки спірним договором про спільну діяльність обумовлено передачу на умовах договору ТОВ "Оазіс Білдінг" усіх прав без виключення щодо забудови вказаних чотирьох земельних ділянок, будівельний майданчик, розташований на земельних ділянках із кадастровими номерами: :03:006:0018; :03:006:0019; :03:006:0020; :03:006:0021, на яких розташовані всі 4 секції об`єктів незавершеного будівництва житлового багатоквартирного будинку (що згідно статті 1130 ЦК України є вкладом Саченко І.В. у спільну діяльність), - договір про спільну діяльність належить до значних правочинів у змісті статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства.

На підставі викладеного позивачі також вказують, що:

- в порушення норм частини п`ятої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 даного Кодексу, боржник не мав права приймати рішення про відчуження нерухомого майна - об`єктів незавершеного будівництва;

- в порушення норми частини сьомої (абз. 2) статті 44, пункту сьомого частини першої ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 даного Кодексу, боржник прийняв рішення про участь в об`єднанні з ТОВ "Оазіс Білдінг" шляхом укладення 22.05.2024 р. договору про спільну діяльність (спільна діяльність за умовами Договору згідно статті 1130 ЦК України відповідає простому товариству - на основі об`єднання вкладів), яка передбачає передачу майна у спільну часткову власність;

- в порушення норми частини сьомої (абз. 6) статті 44, пункту сьомого частини першої ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 даного Кодексу, ОСОБА_3 без згоди зборів кредиторів у справі № 911/2308/23 вчинила значний правочин, уклавши договір про спільну діяльність 22.05.2024 р. поза процедурою, встановленою Кодексом України з процедур банкрутства;

- боржниця в порушення норми частини восьмої статті 44, пункту сьомого частини першої ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахування норми статті 113 останнього, без згоди зборів кредиторів фактично здійснила продаж істотних активів - об`єкту незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку (матеріалів та конструкцій, майнових прав), розташованих на земельних ділянках із кадастровими номерами: :03:006:0018; :03:006:0019; :03:006:0020; :03:006:0021 на умовах договору про спільну діяльність (п. 5.1.) укладеного з ТОВ "Оазіс Білдінг" з відкладальною умовою (боржник передає у спільну власність майно, а винагородою є частка прибутку (отримання прибутку передбачає продаж майна); надання боржником повноважень (доручення) ТОВ "Оазіс Білдінг" на укладення від свого імені будь-яких договорів, що означає можливість розпоряджатись майном боржника без додаткових погоджень), де Планом реструктуризації передбачено наступний перехід права власності до ТОВ "Оазіс Білдінг"). Вартість перелічених активів (вартість 1, 2 секції згідно згаданої вище оцінки майна 170 269 443 грн без ПДВ) є значною у порівнянні з усім майном боржника та дані активи перебувають в прямому зв`язку із задоволенням вимог кредиторівгромадян у справі, зважаючи на умови висунутого ОСОБА_3 способу задоволення вимог її кредиторів (зміна способу та порядку виконання зобов`язань) у поданому на затвердження керуючим реструктуризації Планом реструктуризації боргів боржника (в т.ч. арк. 2, 31-33 Плану реструктуризації);

- надання ОСОБА_3 через укладення Договору про спільну діяльність ТОВ "Оазіс Білдінг" права укладання будь-яких договорів та доручення укладати будь-які договори від свого імені з підприємствами, установами, організаціями не залежно від форм власності, фізичними особами (п. 2.2., 2.3.) порушує норму пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства (будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом), та наведені положенням статті 44 вказаного Кодекс;

- в порушення розділу V "Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність)", включаючи в порушення вимог статті 68, пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник на підставі договору про спільну діяльність здійснив відчуження (частково) майна не через аукціон, - в порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства та поза встановленими Кодексом процедурами та порядок (до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника та поза іншими передбаченими законом процедурами).

В обґрунтування позовної вимоги про визнання договору недійсним позивачі зазначають, що відповідно до статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора має право визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії боржника, вчинені після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Поряд з наведеним, в обґрунтування позовної вимоги позивачі вказують на правові позиції Верховного Суду, згідно яких:

- договір, укладений з метою уникнення виконання договору та зобов`язань зі сплати боргу є зловживанням правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоду кредитору і може бути визнаний фраудаторним та недійсним за позовом кредитора. Фраудаторними є угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, отже, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом (викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19));

- дії боржника щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною, значно нижчою ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або прийняття на себе зобов`язань без відповідних майнових дій іншої сторони можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам (викладену у постанові від 15.07.2021 у справі № 927/531/18);

- тлумачення статті 42 КУзПБ приводить до висновку, що для цілей правового регулювання правовідносин у сфері банкрутства, унеможливлення зловживань зі сторони боржника та захисту інтересів кредиторів, дії боржника, що мають юридичним наслідком зменшення майнових активів боржника (незалежно від кваліфікації такого юридичного факту) можуть оспорюватися та визнаватися недійсними на підставі положень статті 42 КУзПБ, адже є тим способом захисту, який дозволяє з максимальною ефективністю забезпечити відновлення порушених прав внаслідок вчинення боржником дій із використанням права на шкоду (викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2022 у справі № 905/813/20).

15.12.2025 р. до Господарського суду Київської області від представника ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву від 12.12.2025 р., в якому він просить суд відмовити позивачам у задоволенні позову повністю. Відповідач ОСОБА_3 заперечує позовні вимоги позивачів в зв`язку з тим, що на переконання відповідача, відповідно до статей 1, 137 Кодексу України з процедур банкрутства, статей 24-26, 50 ЦК України, частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", висновків постанови Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.04.2019 р. у справі № 753/16525/16-ц щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця та їх правового статусу, оскільки спірний договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р. укладено між фізичною особоюпідприємцем Саченко Іриною Вадимівною, а не фізичною особою Саченко Іриною Вадимівною та оскільки фізична особа-підприємець (надалі за текстом "ФОП") Саченко Ірина Вадимівна не є боржником у справі №911/2308/23, адже зареєстрована як суб`єкт господарювання 17.02.2024 р., - після відкриття провадження у справі № 911/2308/23 та місцезнаходженням ФОП Саченко Ірини Вадимівни, саме яка є стороною спірного договору про спільну діяльність, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АДРЕСА_2 , - Саченко І.В. вважає, що дана справа №911/2308/23 (911/3485/25) не підсудна Господарському суду Київської області, а позивачі звернулися з цим позовом в порушення предметної підсудності, визначили не належного відповідача задля розгляду даної справи у межах справи № 911/2308/23 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 ; на переконання відповідача подання позову у даній справі направлене на перешкоджанню судовій процедурі реструктуризації боргів боржника ОСОБА_3 у справі № 911/2308/23 та свідчить про завідомо безпідставне залучення фізичної особи ОСОБА_3 як відповідача у справі №911/2308/23 (911/3485/25) з метою зміни підсудності справи.

Поряд з наведеним ОСОБА_3 заперечує позов вказуючи, що позивачі звернулись до суду в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства з позовом про визнання недійсним договору про спільну діяльність на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства адже є фраудаторним. Проте, ОСОБА_3 вважає, що у відповідності до вимог статей 42 Кодексу України з процедур банкрутства, яка визначає низку спеціальних підстав для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, та до вимог статей 73, 74 ГПК України, висновків Верховного Суду, викладених у постановах: від 20.06.2021 р. у справі № 814/803/17, від 28.11.2019 р. у справі № 910/8357/18, від 24.11.2021 р. у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), у постанові від 22.09.2021 р. у справі № 911/2043/20, у постанові від 07.09.2022 р. у справі № 910/16579/20 (останньою визначено зміст фраудаторних правочинів), у постанові від 28.02.2024 р. у справі №908/70/22(908/1566/22) (згідно якої виходячи із закріпленого статтею 74 ГПК України обов`язку доказування, суди, в межах повноважень, передбачених статтями 86, 237, 269 ГПК України, досліджуючи питання недійсності правочину, укладеного боржником в "підозрілий період", мають надати належну правову оцінку заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог (фактичної підстави - вчинення правочинів на шкоду кредиторам та правової підстави, яка, окрім приписів статті 42 КУзПБ, ґрунтується на загальних нормах ЦК України) вказала, що враховуючи визначені законодавцем загальні принципи господарського процесу (у т.ч. обов`язок з доведення стороною всіх наведених нею обставин, презумпцію правомірності правочину, презумпцію добросовісності та розумності поведінки особи) кредитор, як позивач, повинен довести наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину: невідповідність його прямим імперативам, наявність зловживання боржником своїм правом, укладення правочину на шкоду кредиторам, відсутність реальної мети, вчинення його всупереч принципам розумності та добросовісності тощо, зауважуючи що позов не може обґрунтовуватися лише припущеннями позивача; на переконання ОСОБА_3 з поданих позивачем доказів оскаржуваний правочин не має фраудаторних ознак та укладений без мети вчинення шкоди кредиторам у справі №911/2308/23, оскільки укладення спірного договору про спільну діяльність від 22.04.2024 року не призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника фізичної особи ОСОБА_3 , протилежного позивачами не доведено належними та допустимим доказами. ОСОБА_3 зауважує, що 25.09.2025 р. зборами кредиторів схвалено План реструктуризації боржника ОСОБА_3 , виконання якого передбачає наявність договору про спільну діяльність від 22.04.2024 р., де позивачі в особі їх представника голосували 25.09.2025 р. на зборах кредиторів проти затвердження Плану реструктуризації боргів, а тому ОСОБА_3 вважає, що цей позов поданий на шкоду інтересам інших кредиторів, направлений на перешкоджанню здійсненню процедури реструктуризації боргів у справі №911/2308/23 та схваленому плану реструктуризації боргів боржника. ОСОБА_3 вказує, що у діях позивачів вбачає зловживання правом, яке вони реалізують на шкоду боржнику та іншим кредиторам у справі № 911/2308/23, та відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала, що вважає самостійною підставою для відмови у позові.

Також ОСОБА_3 заперечує позовну вимогу вказуючи, що виходячи з правової природи правовідносин зі спільної діяльності, яка по суті є договірною формою об`єднання осіб для досягнення спільної мети, - об`єднання вкладів означає формування майнової бази простого товариства без якого (об`єднання) ведення спільної діяльності відповідно до цілей договору неможливе, яка має забезпечувати досягнення мети спільної діяльності. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Особливістю договору простого товариства є те, що колективне утворення, яке засновується укладенням договору (просте товариство), не є юридичною особою, але становить певну корпоративну структуру. Учасник, який не вносить вклад у спільну діяльність та/або не бере участі у спільній діяльності, не має права отримувати прибуток від її здійснення. Відповідач підкреслює, що при визначенні прав та обов`язків учасників договору про спільну діяльність не застосовується модель стандартного зобов`язання із формулою "право вимоги - борг", а права та обов`язки учасників спільної діяльності не є зустрічними. ОСОБА_3 наголошує, що договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р., укладений між ФОП Саченко Ірина Вадимівна та ТОВ "Оазіс Білдінг" не передбачає відчуження майна боржника фізичної особи ОСОБА_3 , вважає, що обґрунтування позову зроблено на припущеннях, позивачі не довели належними та допустимими доказами невідповідність договору про спільну діяльність від 22.04.2024 р. його прямим імперативам, наявність зловживання фізично особою-підприємцем ОСОБА_3 своїми правами, укладення спірного правочину на шкоду кредиторам у справі №911/2308/23, відсутності реальної мети, вчинення спірного правочину всупереч принципам розумності та добросовісності.

ОСОБА_3 заперечуючи позов також вказує, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою (частина 1 статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства). За частиною 2 статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства щодо боржника - фізичної особи застосовуються судові процедури: реструктуризація боргів боржника; погашення боргів боржника. Статтею 44 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено введення процедури розпорядження майном боржника, яка на переконання ОСОБА_3 в силу частини 1 статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства не застосовується до фізичної особи, а відтак і не може бути порушена.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Дослідивши аргументи відзиву ОСОБА_3 про те, що дана справа не підсудна Господарському суду Київської області в межах справи № 911/2308/23 (911/3485/25), оскільки спірний договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р. укладено фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_3 , місцезнаходженням якої ФОП є АДРЕСА_2 , а не фізичною особою ОСОБА_3 , в той час як ФОП Саченко Ірина Вадимівна не є боржником у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , вжито заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати майно.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/2308/23 від 21.05.2025 р. (п. 1.112, п. 1.167. резолютивної частини) грошові вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_3 визнані судом та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є кредиторами боржника у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

Як слідує з позовної заяви, спочатку мало місце відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, встановлення судової заборони боржнику ОСОБА_3 відчуження майна, після чого 22.05.2024 р. укладення спірного договору ОСОБА_3 у якості ФОП.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 р. у справі № 924/1473/15 Верховний Суд виснував (п. 7.11), що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, при вирішенні питання підсудності справи суд виходить з предмету спору та підстав заявлених позовних вимог. Із позовної заяви позивачів вбачається, що кредитори боржника у справі про неплатоспроможність просять суд визнати недійсним правочин, укладений без відома та погодження з кредиторами, всупереч судової заборони, встановленої ухвалою Господарського суду Київської області у справі № 911/2308/23 від 14.02.2024 р. та встановленому Кодексом України з процедур банкрутства порядку після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, який (договір про спільну діяльність) за твердженнями позивачів стосується майна боржника та його відчуження у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23, де спірний договір порушує їх права як кредиторів, а також яким ОСОБА_3 від свого імені надала ТОВ "Оазіс Білдінг" право укладати будь-які договори та надала доручення останньому укладати будь-які договори, що також порушує права позивачів як кредиторів.

Частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Відповідно до статті 53 ЦК України, фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом (частина третя статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Судом встановлено, що спірний договір укладений реально однією і тією ж особою, що й боржник. Відповідно до ЦК України (ст. 52), реєстрація статусу ФОП не створює нового майна, а також не спростовує обставини, що стали підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Кодекс України з процедур банкрутства не виокремлює майно фізичної особи та фізичної особи-підприємця. Укладення договору у якості фізичної особи-підприємця не створює окремого нового боржника та не змінює правову природу майна боржника.

Розглядаючи доводи відповідача, обґрунтовані посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 р. у справі № 753/16525/16-ц, судом встановлено, що в зазначеній справі Верховний Суд здійснив визначення співвідношень понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця та їх правового статусу поза межами процедури неплатоспроможності, зокрема, за відсутності: відкритого провадження у справі про неплатоспроможність, встановленої судом заборони відчуження майна та застосування спеціальних заходів захисту прав кредиторів. Натомість дані спірні правовідносини підпадають під дію спеціального законодавства, зокрема Кодексу України з процедур банкрутства, та мають інший правовий режим, метою якого є збереження майна боржника, забезпечення балансу інтересів кредиторів, унеможливлення виведення активів боржника поза встановленою законом процедурою. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 753/16525/16-ц не є релевантною практикою для вирішення даного спору та посилання ОСОБА_3 на висновки зазначеної постанови підлягають відхиленню судом.

Отже, згідно з позовною заявою позов заявлений кредиторами у справі №911/2308/23 до ОСОБА_3 , спрямований на визнання недійсним правочину, який за твердженням позивачів укладений ОСОБА_3 після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порушення судової заборони, встановленої у справі про неплатоспроможність та в порушення норм Кодексу України з процедур банкрутства; за змістом позову згідно спірного договору вибуває майно, що перебуває у власності ОСОБА_3 боржника у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23, що порушує їх права як кредиторів. З наведеного суд приходить до висновку, що доводи позивачів щодо відчуження майна, здійснене ОСОБА_3 після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, незалежно від формального зазначення її статусу у правочині, є доводами про відчуження майна боржника фізичної особи у справі №911/2308/23 та питання відчуження майна ОСОБА_3 підлягає правовій оцінці з урахуванням приписів Кодексу України з процедур банкрутства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спір має ознаки майнового спору, пов`язаного з: захистом майна боржника у справі №911/2308/23, прав кредиторів боржника, з порушенням судової заборони, встановленої судовим рішенням у справі № 911/2308/23 та порушенням норм Кодексу України з процедур банкрутства, а відтак відповідно до статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства підлягає розгляду в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_3 №911/2308/23; відповідач у справі визначений вірно, підсудність визначена вірно з урахуванням спеціальної виключної підсудності, встановленої нормою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства. В зв`язку з викладеним доводи ОСОБА_3 щодо підсудності справи підлягають відхиленню.

Крім того, судом взято до уваги те, що позивачі звернулись з позовом на підставі статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства з посиланням на постанови Верховного Суду (у тому числі від 16.06.2022 р. у справі № 905/813/20).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, "господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з визначених підстав:".

В постанові від 16.06.2022 р. у справі № 905/813/20 Верховний Суд надав тлумачення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (п.п. 81, 87) та вказав, що "тлумачення статті 42 КУзПБ свідчить, що закріплені в ній підстави недійсності визначальним критерієм недійсності визначають негативні наслідки виконання боржником/прийняття ним на себе майнових зобов`язань, тобто економіко-правову оцінку дій боржника, що призвели до зменшення його активів (приховування майна) та неплатоспроможності. … З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що для цілей правового регулювання правовідносин у сфері банкрутства, унеможливлення зловживань зі сторони боржника та захисту інтересів кредиторів, дії боржника (за відсутності укладення договору у спрощений спосіб - у такому разі предметом оспорення є сам правочин), що мають юридичним наслідком зменшення майнових активів боржника (незалежно від кваліфікації такого юридичного факту) можуть оспорюватися та визнаватися недійсними на підставі положень статті 42 КУзПБ, адже є тим способом захисту, який дозволяє з максимальною ефективністю забезпечити відновлення порушених прав внаслідок вчинення боржником дій із використанням права на шкоду.".

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи зі встановлених судом предмету та підстав позовних вимог з наведеного також вбачається, що даний спір підлягає розгляду Господарським судом Київської області в межах справи №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

З метою забезпечення процесуальної економії та всебічного, повного, об`єктивного дослідження обставин справи, суд вважає за доцільне використовувати наявні матеріали справи № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 при розгляді даного позову (справа № 911/2308/23 (911/3485/25)), що відповідає нормам статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, частині першій статті 86 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі №911/2308/23 відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 121 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_3 та призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Приходька Д.В.; вжито заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відчужувати майно (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117910527). Зазначена ухвала набрала законної сили 14.02.2024 р.

Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до Витягу з ЄДРПОУ від 12.12.2025 р. боржник у справі 17.02.2024 р. ОСОБА_3 зареєструвала фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.04.2025 р. у справі №911/2308/23 виправлено описку у резолютивній частині ухвали Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. № 911/2308/23 доповнивши резолютивну частину інформацією про стягувача, боржника та відомостями про те, що ухвала є виконавчим документом у розумінні статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства та Закону України "Про виконавче провадження" з визначеним строком пред`явлення до виконання чим приведено вказано ухвалу у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 р. у справі №911/2308/23 розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Київської області від 03.04.2025 р., апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Господарського суду Київської області від 03.04.2025 р. у справі № 911/2308/23 скасовано.

Як зазначено судом, відповідно до частин першої-третьої статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частинами першою, другою статті 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвала Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. набрала законної сили та те, що остання не містить ознак виконавчого документа не впливає на чинність та обов`язковість даного судового рішення для ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в силу статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини першої статті 326 ГПК України.

В судовому засіданні 14.02.2024 р. був присутній уповноважений представник боржника, що підтверджено змістом зазначеної ухвали.

Також судом встановлено, що клопотання боржника у справі № 911/2308/23 ОСОБА_3 про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів від 29.05.2024 р., де боржник клопотала про скасування заходів забезпечення позовів, вжитих Києво-Святошинським судом Київської області до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_3 обґрунтовано серед іншого саме тим, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі № 911/2308/23 вжито заходи забезпечення вимог кредиторів та заборонено ОСОБА_3 відчужувати майно (Справа замінник, а.с. 7), а отже ОСОБА_3 як боржник у справі про неплатоспроможність достеменно знала про встановлену їй рішенням суду заборону відчуження належного їй майна в силу рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до пунктів п`ятого, шостого частини першої статті 3 ЦК України, до загальних засад цивільного законодавства належать судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до Відповіді № 1974979 від 05.11.2025 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит суду, у власності ОСОБА_3 серед іншого перебувають земельні ділянки:

- кадастровий номер :03:006:0019, площею 0,1079 га, реєстраційний номер: 24, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- кадастровий номер :03:006:0020, площею 0,1002 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- кадастровий номер :03:006:0018, площею 0,1078 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- кадастровий номер :03:006:0021, площею 0,1009 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказані земельні ділянки придбані ОСОБА_3 у 2017 році, що підтверджено документально, тобто до відкриття справи про неплатоспроможність.

Зазначені відомості підтверджено й поданим на затвердження суду планом реструктуризації ОСОБА_3 від 15.10.2025 р. (Справа-замінник, Т. 2).

Відповідно до Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів від 29.05.2024 р. та до Заяви представника боржника ОСОБА_3 адвоката Тарасова С.О. про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів від 09.10.2024 р., - у період з 2017-2021 р. ОСОБА_3 укладено попередні договори купівлі-продажу об`єктів нерухомості, які планувалось побудувати на вказаних земельних ділянках та ОСОБА_3 володіє об`єктами незавершеного будівництва (Справа-замінник, а.с. 2, 109).

Як підтверджується "попередніми договорами про укладення договору купівлі-продажу квартири", укладеними ОСОБА_3 з численними кредиторами у справі, - боржником ( ОСОБА_3 ) укладено попередні договори про продаж квартир у будинках, розташованих за однією адресою: АДРЕСА_1 із вказівкою у різних договорах земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:006:0021, :03:006:0020, :03:006:0019, :03:006:0018); на підставі цих попередніх договорів ОСОБА_3 як продавцем від кредиторів (покупців) отримано відповідні кошти, що підтверджено ухвалою Господарського суду Київської області у справі №911/2308/23 від 21.05.2025 р.

Відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт "Будівництво багатоквартирного житлового будинку" від 09.06.2017 р. (вхідний номер Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції № 10/10-С-0906/126/П від 09.06.2017 р.) (Справа-замінник, а.с. 26), за поштовою/будівельною адресою: АДРЕСА_1 , розпочато нове будівництво (Справа-замінник, арк. 26), де для будівництва використовуються земельні ділянки за кадастровими номерами: :03:006:0021, :03:006:0020, :03:006:0019, :03:006:0018, які належать на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно Звіту про оцінку майна житлового багатоквартирного будинку з першого по десятий поверхи з вбудованими комерційними приміщеннями та горищем, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на який посилається Саченко І.В. (Справа замінник, а.с. 123-124) станом на дату оцінки 19.09.2024 р. вартість об`єкта оцінки становить 170 269 443 грн, без ПДВ, згідно якого, за основними технічно-економічними показниками згідно технічного паспорту (фактично), загальна площа будинку 8025,8 кв.м., загальна площа квартир - 5 395,7 м.кв., згідно опису основних конструктивних елементів, до об`єкта входять підвал, перший десятий поверхи та надбудова із застереженням про те, що фактично на дату оцінки має збудоване триповерхове горище над десятим поверхом, яке не відображене в технічному паспорті або проекті, дані про загальну площу або проектну не відомі, тому в подальшому для розрахунків оцінювачем було використано дані згідно десяти поверхів та технічного паспорту. Відповідно до вказаного Звіту про оцінку майна, під т-рією забудови секцій І, ІІ, наявні дві земельні ділянки, кадастровий номер :03:006:0021, :03:006:0020; площі земельних ділянок - 0,1009 га, 0,1002 га, цільове призначення 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Ділянки належать ОСОБА_3 , власник об`єкту оцінки Саченко І.В. На титульному аркуші Звіту про оцінку майна наявна фотографія будинку (без конкретизації).

Згідно матеріалів справи № 911/2308/23 боржниця ОСОБА_3 зверталась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на закінчений будівництвом об`єкт, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , кадастрові номера земельних ділянок: :03:006:0020, :03:006:0021, що підтверджено документально (Справа-замінник, а.с. 114).

Згідно поданого на затвердження суду плану реструктуризації ОСОБА_3 від 15.10.2025 р. (Справа-замінник, Т. 2), будівництво багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 передбачає 4 черги (Будинок), з яких перша, друга - повністю завершені будівництвом, та боржник вказує на необхідність добудови 3 та 4 черг Будинку, які згідно матеріалів справи (у т.ч. що слідує з плану реструктуризації, арк. 43), є збудованими до певного ступеню готовності; чотири черги відображені графічно у плані реструктуризації.

Наведене у сукупності підтверджує існування та розміщення на території вказаних земельних ділянок черг (секцій) 1, 2, багатоквартирного житлового будинку з описаними характеристиками, та 3, 4, будівництво яких розпочато у 2017 р.

Таким чином, детально, всебічно, об`єктивно дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом встановлено, що наявними матеріалами справи № 911/2308/23 підтверджено перебування у власності ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:006:0021, :03:006:0020, :03:006:0019, :03:006:0018 та фактичне створення ОСОБА_3 , фізичне існування у боржника ОСОБА_3 об`єкта незавершеного будівництва (споруд) на земельних ділянках, які перебувають у власності ОСОБА_3 (з чотирьох секцій/черг), що побудовані та знаходяться на земельних ділянках (які перебувають у власності ОСОБА_3 ):

- кадастровий номер :03:006:0019, площею 0,1079 га, реєстраційний номер: 24, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- кадастровий номер :03:006:0020, площею 0,1002 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- кадастровий номер :03:006:0018, площею 0,1078 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- кадастровий номер :03:006:0021, площею 0,1009 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджено документально.

Докази, які б підтверджували набуття переліченого майна ОСОБА_3 в період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя або в інший спосіб, що відповідно до закону свідчив би про виникнення режиму спільної сумісної власності, окрім спірного договору, на перелічене майно, відсутні.

Отже судом встановлено, що перелічені земельні ділянки належать боржнику у справі №911/2308/23 ОСОБА_3 на праві власності, будівництво на них здійснювалось на підставі поданої ОСОБА_3 декларації про початок будівельних робіт, та встановлено фактичне здійснення будівництва ОСОБА_3 . За таких обставин з урахуванням сукупності права власності на ці земельні ділянки, декларації про початок будівельних робіт, фактичного здійснення будівництва, - майнові права ОСОБА_3 як забудовника на об`єкт будівництва з 4 секцій (черг) належать боржнику ОСОБА_3 , - а відтак становлять майно боржника ОСОБА_3 .

Таким чином, встановлені судом чотири земельні ділянки та розташовані на них об`єкти незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку, що складаються з чотирьох секцій (черг), - є частиною майна боржника ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , стосовного якого в тому числі ухвалою Господарського суду Київської області ОСОБА_3 встановлено заборону його відчуження, а згідно пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, - будь-яке відчуження та розпорядження цим майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Клопотанні ОСОБА_3 про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів від 29.05.2024 р. у справі № 911/2308/23, безпосередньо ОСОБА_3 повідомлено суд про те, що саме ОСОБА_3 22.05.2024 р. уклала договір про спільну діяльність з ТОВ "Оазіс Білдінг" (Справа - замінник, а.с. 3).

В Заяві представника боржника ОСОБА_3 адвоката Тарасова С.О. про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів від 09.10.2024 р. у справі № 911/2308/23 представник боржника адвокат Тарасов О.С. повідомив суд про те, що "боржник уклала договір про спільну діяльність з ТОВ "Оазіс Білдінг"", що підтверджено документально (Справа - замінник а.с. 109/2).

Судом встановлено, що 22.05.2024 р. Саченко І.В. у якості фізичної особи-підприємця (сторона 1), номер платника податків НОМЕР_1 , уклала з товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" (сторона 2) договір про спільну діяльність (надалі за текстом також "Договір") (Т. 1, а.с. 8).

Відповідно пункту 1.1. договору про спільну діяльність від 22.05.2024 р. (Т. 1, а.с. 8), сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері добудови житлової нерухомості, нежитлових приміщень, офісних приміщень, гаражів, паркінгу тощо, які будуть розташовані та/або розташовані на земельних ділянках із кадастровими номерами: :03:006:0018 (площею 0,1078 га); :03:006:0019 (площею 0,1079 га); :03:006:0020 (площею 0,1002 га); :03:006:0021 (площею 0,1009 га), що розташовані в АДРЕСА_1 на умовах та в порядку встановленому цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1.3. Договору, спільна діяльність за цим договором здійснюється сторонами з об`єднанням вкладів сторін, і без утворення окремої юридичної особи.

За умовами пункту 2.1. Договору, для виконання умов цього договору Сторона 1:

- зобов`язується передати протягом 45-ти календарних днів згідно акту, а зобов`язується Сторона 2 (ТОВ "Оазіс Білдінг") прийняти за актом усі права без виключення щодо забудови земельних ділянок із кадастровими номерами вказаними у пункті 1.1 цього договору;

- зобов`язується передати протягом 45-ти календарних днів згідно акту, а Сторона - 2 прийняти будівельний майданчик розташований на земельній ділянках із кадастровими номерами вказаними у пункті 1.1 цього договору.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що крім вказаного в пункті 2.1 цього договору Сторона - 1 передає, а Сторона 2 (ТОВ "Оазіс Білдінг") прийняла усі без виключення функції забудовника земельних із кадастровими номерами: :03:006:0018 (площею 0,1078 га); :03:006:0019 (площею 0,1079 га); 222486200:03:006:0020 (площею 0,1002 га); :03:006:0021 (площею 0,1009 га), що розташовані в селі Софіївська Борщагівка, Бучанського району Київської області по вулиці Кошова, 97/22, із правом укладання будь - яких договорів, генерального підряду, у тому числі, але не виключно водо, тепло, газо, енергопостачання.

Згідно пунктів 2.3., 3.2. Договору "Для досягнення мети, вказаної у п. 1.1 цього Договору, … сторона - 1 доручає від свого імені укладати будь - які договори, угоди з підприємствами, установами організаціями не залежно від форм власності, фізичними особами". Сторона - 1 доручає Стороні - 2 за цим договором приймати будь - які рішення самостійно щодо необхідності виконання умов цього договору.

Пунктами 6.1., 9.1. Договору сторонами обумовлено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і укладений на строк забудови земельних ділянок вказаних у пункті 1.1 цього Договору.

За умовами пункту 5.1. Договору, грошові кошти отримані в результаті здійснення спільної діяльності згідно умов цього договору розподілятиметься між сторонами після сплати податків, обов`язкових платежів, і повернення коштів третім особам на умовах встановлених у пункті 4.3.2 цього договору наступним чином:

- Стороні - 1 належить 10 % відсотків від загального прибутку, отриманого від спільної діяльності цим договором (попередньо у грошовому еквіваленті - 12 000 000,00 грн.);

- Стороні - 2 належить 90 % відсотків від загального прибутку, отриманого від спільної діяльності за цим договором.

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі не виконання Стороною 1 пункту 2.1. цього договору, Сторона 1 зобов`язується сплатити Стороні 2 збитки із розрахунку 10 000,00 грн за кожен день прострочки виконання зобов`язання.

Згідно частини першої статті 1132 ЦК України, за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Частиною першою статті 1133 ЦК України регламентовано, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

Відповідно до положень частини першої статті 1134 ЦК України, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Дослідивши наданий суду договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р. судом встановлено, що за правовою природою останній є договором про спільну діяльність, який регламентується положеннями Глави 77 ЦК України, де згідно статті 1134 ЦК України, передане/внесене учасниками майно стає спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Змістом договору про спільну діяльність від 22.05.2024 р. іншого не обумовлено.

Умови Договору не передбачають обов`язку ТОВ "Оазіс Білдінг" здійснити конкретний грошовий внесок або інший конкретно визначений майновий вклад у спільну діяльність.

У відзиві відповідач наголошує на тому, що спірний договір укладено саме фізичною особою підприємцем Саченко Ірина Вадимівна, яка не є боржником у справі № 911/2308/23, - з ТОВ "Оазіс Білдінг" та договір про спільну діяльність не передбачає відчуження майна боржника фізичної особи ОСОБА_3 ; боржник не порушувала вимоги закону, укладення договору про спільну діяльність від 22.05.2024 р. не призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника фізичної особи ОСОБА_3 .

Дослідивши наведені доводи відповідача суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частинами першою, другою статті 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, на відміну від клопотань ОСОБА_3 та її представника про скасування арешту у справі №911/2308/23, в яких ОСОБА_3 повідомляла суд про укладення нею як боржником спірного договору, відповідач у відзиві на позов у даній справі вказує, що спірний договір укладено саме ФОП Саченко, не передбачає відчуження майна боржника у справі № 911/2308/23 як фізичної особи; відповідач вказує, що укладення договору про спільну діяльність від 22.05.2024 р. не призвело до зменшення обсягу майнових активів боржника фізичної особи ОСОБА_3 , при цьому відповідачем не заперечується обставина фактичної передачі майна, майнових прав за спірним договором ОСОБА_3 як стороною договору ТОВ "Оазіс Білдінг" на виконання взятих зобов`язань згідно з договором про спільну діяльність від 22.05.2024 р., у зв`язку з чим відповідно до статті 75 ГПК України така обставина визнається встановленою та не потребує доказування.

Беручи до уваги аргументи відповідача, згідно яких він у відзиві розділяє фізичну особу ОСОБА_3 як боржника у справі про неплатоспроможність та фізичну особу-підприємця Саченко І.В. - у якості двох різних суб`єктів права, доводи відповідача щодо правової природи договору про спільну діяльність, врахувавши не заперечення відповідачем виконання ОСОБА_3 взятих зобов`язань згідно з спірним договором, керуючись статтями 75, 79 ГПК України, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 Стороною 1 спірного договору фактично виконано зобов`язання з передачі майнових активів згідно спірного договору перед ТОВ "Оазіс Білдінг", а передача функцій забудовника встановлена безпосередньо у пункті 2.2. спірного договору (разом з укладенням договору), що нерозривно пов`язано з можливістю ТОВ "Оазіс Білдінг" використовувати земельні ділянки як будівельний майданчик.

Поряд з зобов`язанням з передачі ОСОБА_3 майна в спільну часткову власність об`єднання, комплексний аналіз положень спірного договору дає підстави для висновку про те, що отримання прибутку, обумовленого п. 5.1. договору у сукупності з положеннями 2.3., 3.2. договору, яким доручено стороною 1 ТОВ "Оазіс Білдінг" від свого імені укладати будь-які договори та приймати будь-які рішення щодо необхідності виконання цього договору, - обумовлюють реалізацію продукту спільної діяльності за Договором за гроші, - тобто відкладене у часі юридично заплановане відчуження майна, яке містить вклад сторони 1 за спірним договором.

В свою чергу суд бере до уваги те, що згідно наявних матеріалів справи ОСОБА_3 зверталась з клопотаннями, заявами до суду про зняття арештів з земельних ділянок, а також об`єктів незавершеного будівництва, розташованих на них, які виступили об`єктом спірного договору, накладених до відкриття справи про неплатоспроможність № 911/2308/23 Києво-Святошинським районним судом Київської області у якості заходів забезпечення позовів.

Так, до Господарського суду Київської області від ОСОБА_3 та від представника ОСОБА_3 адвоката Тарасова С.О. надходили клопотання від 29.05.2024 р., та заява, відповідно (Справа-Замінник, а.с. 1-99, 107) про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 , в яких просили суд серед іншого скасувати арешт земельних ділянок із кадастровим номером :03:006:0020 та :03:006:0021, скасувати арешт на об`єкт незавершеного будівництва, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:006:0020, арешт на майнові права ОСОБА_3 на об`єкт будівництва, який розташований на земельних ділянках :03:006:0020 та :03:006:0021, накладені на підставі низки ухвал Києво-Святошинського районного суду Київської області, а також просили вжити заходів забезпечення вимог кредиторів у справі № 911/2308/23 накласти арешт на частку прибутку у розмірі 12 000 000,00 грн, який буде отриманий ОСОБА_3 за договором про спільну діяльність від 22.05.2024 р. Вказані вимоги серед іншого вмотивовано тим, що наявність арештів на земельні ділянки, об`єкт незавершеного будівництва, майнові права перешкоджає боржниці ОСОБА_3 закінчити добудову, ввести в експлуатацію будинок, зокрема арешт на земельні ділянки спричиняє перешкоди у отримані дозвільних документів для підключення до загальноміських мереж, що в свою чергу спричиняє перешкоди у реєстрації речових прав на збудовані квартири та як наслідок проведення виконання зобов`язань за попередніми договорами щодо укладання основних договорів багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , і розташований на земельних ділянках із кадастровими номерами :03:006:0020, 322486200:03:006:0021, що належать на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Також, серед низки заяв, 16.09.2025 р. до Господарського суду Київської області від представника ОСОБА_3 надійшла заява про залишення позову без розгляду та скасування заходів забезпечення позову, в якій він просив суд позовну заяву позивачів у справі №369/10754/22 до ОСОБА_3 залишити без розгляду та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.11.2022 р. у справі №369/10754/22. Цією ухвалою було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0019 площею 0,1079 гектар, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 . Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.01.2026 р. заяву представника ОСОБА_3 задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.11.2022 р. у справі № 369/10754/22.

Відповідно до поданого на затвердження Господарським судом Київської області Плану реструктуризації боргів від 15.10.2025 р. (арк. 40 плану) разом з клопотанням керуючого реструктуризацією Приходька Д.В. про затвердження плану реструктуризації боргів від 27.10.2025 р. №01-28/294, та відповідно до та проекту Плану, долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву (Т. 1), де судом вимогу про затвердження Плану реструктуризації боргів від 15.10.2025 р. ухвалою Господарського суду Київської області від 03.12.2025 р. залишено без задоволення, - передбачалось "залучення ТОВ "Оазіс Білдінг" у якості забудовника та "особи, на яку буде здійснюватися реєстрація Будинку (з 4 секцій)" з посиланням на спірний договір про спільну діяльність, укладений 22.05.2024 р., - значно раніше за запропонований для затвердження судом План реструктуризації.

Викладені відомості вказують на те, що численні накладені арешти виступали об`єктивною перепоною у відповідний період для здійснення реєстраційних дій стосовно активів, які були обтяжені арештом, на чому наголошував сам відповідач у клопотанні та про що вказано у поданому відповідачем проекті Плану реструктуризації боргів від 15.10.2025 р. Крім того, суд бере до уваги те, що у клопотанні та заяві ОСОБА_3 та її представника, останні повідомляли суд про укладення спірного договору ОСОБА_3 , боржником, а не ФОП Саченко Іриною Вадимівною та просили суд вжити заходів забезпечення вимог кредиторів у справі № 911/2308/23 та накласти арешт на частку прибутку у розмірі 12 000 000,00 грн, який буде отриманий Саченко Іриною Вадимівною за договором про спільну діяльність від 22.05.2024 р., хоча як слідує з відзиву у цій справі, - отримання прибутку передбачено ФОП Саченко Ірина Вадимівна. З наведеного слідує, що подаючи клопотання про накладення арешту у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність, боржник розпорядився прибутком ФОП Саченко Ірини Вадимівни, що свідчить про неодноразову суперечливість та непослідовність доводів відповідача.

Верховний Суд у Постанові від 20.05.2025 р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/127498883) у справі №911/2308/23 (369/4028/23) виснував, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, застосуванням спеціальних способів захисту тощо. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. При розгляді справ про банкрутство спеціальні норми КУзПБ мають пріоритет у застосуванні щодо інших законодавчих актів (31).

Частиною першою статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як зазначено судом, частиною першою статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Частинами першою та другою статті 4 ЦК України визначено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Частиною першою статті 50 ЦК України регламентовано, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

Відповідно до пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Кодексом України з процедур банкрутство надано суду право вживати заходи для забезпечення вимог кредиторів (статті 118, 40, з урахуванням статті 113), які й були вжиті судом ухвалою від 14.02.2024 р. у справі № 911/2308/23 шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати майно.

Як зазначено судом, частиною першою статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що боржником є юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав.

Відповідно до статті 53 ЦК України, фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Таким чином, в силу частини першої статті 50 ЦК України та спеціальних норм Кодексу України з процедур банкрутства (в т.ч. пункту сьомого частини першої статті 120, статей 118, 40), а також в силу судової заборони у справі №911/2308/23 (ухвали від 14.02.2024 р.) ОСОБА_3 обмежена у праві використовувати належне їй майно, у тому числі у підприємницькій діяльності шляхом внесення його до спільної діяльності за договором про спільну діяльність від 22.05.2024 р.

Так, ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. - судовим рішенням у справі про неплатоспроможність встановлено імперативну заборону боржнику ОСОБА_3 відчуження майна. Дана заборона охоплює будь-яке відчуження майна з метою забезпечення вимог кредиторів у справі № 911/2308/23, включаючи для здійснення підприємницької діяльності.

Після відкриття справи про неплатоспроможність та встановлення ухвалою суду у справі № 911/2308/23 заборони ОСОБА_3 відчужувати майно згідно частини першої статті 50 ЦК України права ОСОБА_3 на здійснення нею підприємницької діяльності прямо обмежені законом - Кодексом України з процедур банкрутства (нормою статті 120) та рішенням суду, постановленого на виконання закону, в силу яких боржник ОСОБА_3 не мала права використовувати майно у підприємницькій діяльності.

Отже, в силу вказаних норм та судового рішення ОСОБА_3 була обмежена (заборонено відчуження майна) у праві використовувати майно незалежно від вказівки на статус, в якому ОСОБА_3 уклала спірний договір.

Крім того, суд звертає увагу на те, що системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновків про те, що фізична особа ОСОБА_3 та фізична особа-підприємець ОСОБА_3 є фізично однією й тією особою. Факт державної реєстрації фізичної особи-підприємця не створює нового майна у такої особи. Майно фізичної особи та ФОП є нероздільним. Кодекс України з процедур банкрутства та стаття 53 ЦК України у правовідносинах неплатоспроможності не розділяють статус фізичної особи та ФОП, та КУзПБ не регламентує можливості окремих проваджень щодо останніх. Реєстрація ФОП після відкриття справи про неплатоспроможність не усуває встановлених Кодексом України з процедур банкрутства та ухвалою суду обмежень щодо розпорядження майном боржника. Наведене дає підстави для висновку про те, що штучне роздвоєння статусу фізичної особи боржника та ФОП, у спосіб на якому наполягає відповідач, з наданням можливості розпоряджатись майном боржника у справі про неплатоспроможність в обхід процедур, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства є протиправним, повністю нівелює мету даного Кодексу і процедури неплатоспроможності, порушує права кредиторів.

ОСОБА_3 в порушення закону та судового рішення використала майно, яке перебувало у неї на праві приватної власності уклавши спірний договір.

На підставі викладеного, комплексний аналіз положень укладеного 22.05.2024 р. договору про спільну діяльність дає підстави для висновків про те, що положеннями договору, включаючи: зобов`язанням з передачі стороною 1 товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" усіх прав без виключення щодо забудови земельних ділянок із кадастровими номерами: :03:006:0018, :03:006:0019, :03:006:0020, :03:006:0021, що розташовані в АДРЕСА_1 (п.п. 2.1., 1.1.) з правом укладання будь-яких договорів (п. 2.2., 2.3. (функцію забудовника передано ОСОБА_3 в момент укладання договору)), та будівельного майданчику (п. 2.1.), на якому, як встановлено судом та підтверджено документально побудовані та знаходяться 1, 2, 3, 4 секції житлового багатоквартирного будинку, а також дорученням ОСОБА_3 з моменту укладання Договору від свого імені укладати будь-які договори, угоди з підприємствами, установами організаціями не залежно від форм власності, фізичними особами (п. 2.3), а також доручення ОСОБА_3 товариству з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг" приймати будь-які рішення самостійно щодо необхідності виконання умов договору (п. 3.2), - у сукупності: 1) зменшено майно боржника у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 шляхом передачі на умовах Договору у спільну часткову власність (простого товариства) встановленого вище судом майна боржника ОСОБА_3 на підставі Договору про спільну діяльність, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Оазіс Білдінг", в тому числі всіх перелічених об`єктів незавершеного будівництва (включаючи на умовах відкладеного у часі юридично запланованого відчуження майна), майнових прав ОСОБА_3 як забудовника на об`єкт будівництва; 2) створено передумови для не контрольованого судом наступного відчуження майна ОСОБА_3 , обумовленого Договором та будь-якого іншого, яке фактично за наявних матеріалів справи можливе щодо об`єктів недобудов (будівельних матеріалів), розташованих на перелічених земельних ділянках шляхом доручення Стороною 1 Стороні 2 від свого імені укладати будь-які договори та приймати будь-які рішення.

Отже, укладення спірного Договору створило зобов`язання, спрямоване на відчуження відповідного майна ОСОБА_3 , а встановлена судом фактична передача майна Саченко І.В. за спірним договором свідчить про вчинення боржником ОСОБА_3 дій, спрямованих на відчуження, розпорядження майном у розумінні статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства та зазначеної вище ухвали Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р.

Детальний всебічний аналіз матеріалів справи, зокрема але не виключно заяв боржника та його представника, дає підставу для висновку про те, що єдиною метою реєстрації Саченко І.В. ФОП є виведення активів ОСОБА_3 з власності останньої в обхід імперативних норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином, майно, яке є власністю Саченко І.В. боржника у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23, тобто майна боржника у розумінні статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, в супереч статті 120 даного Кодексу та судовій забороні відчуження майна ОСОБА_3 виступило об`єктом спірного договору про спільну діяльність, за умовами якого визначене майно передано у спільну сумісну власність підписантів договору, а також яким обумовлено його подальшу реалізацію та уповноважено ТОВ "Оазіс Білдінг" від імені сторони 1 укладати будь-які договори та приймати будь-які рішення. А отже, за спірним договором передано у спільну сумісну власність майно боржника у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , що свідчить про зміну майна боржника у справі в бік зменшення та створено передумови для не контрольованого судом розпорядження майном боржника.

Внесення вкладу у спільну діяльність означає вибуття майна з одноосібної власності боржника, зміну правового режиму майна, де власник втрачає виключний контроль над відповідним майном, позбавляється права одноосібно ним розпоряджатися, що порушує права кредиторів у справі про неплатоспроможність, адже обсяг майна напряму впливає на повноту задоволення вимог останніх.

Будь-яке відчуження майна боржника у справі про неплатоспроможність безпосередньо стосується захисту прав кредиторів у справі про неплатоспроможність та може бути здійснено виключно у порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства.

Таким чином посилання відповідача на те, що спірний договір не передбачає відчуження майна фізичної особи ОСОБА_3 спростовується вищевикладеним.

В свою чергу істотним є наступне.

Як зазначено судом, відповідно до пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 113 зазначеного Кодексу, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Нормами частин п`ятої, сьомої, восьмої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що протягом процедури розпорядження майном (яка підлягає застосуванню судом в силу норми статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства) органи управління боржника не мають права приймати рішення про:

- відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства;

- керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: участь боржника в об`єднаннях, асоціаціях, спілках, холдингових компаніях, промислово-фінансових групах чи інших об`єднаннях юридичних осіб;

- у процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів) вчиняти значні правочини, вчинення яких не заборонено цим Кодексом;

- у процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту обрання комітету кредиторів) здійснювати продаж істотних активів боржника.

Відповідно до частини першої статті 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Як зазначено, згідно норми статті 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, значними правочинами є правочини щодо майна (робіт, послуг), ринкова вартість яких на день вчинення правочину становить 10 і більше відсотків вартості активів боржника за даними останньої річної фінансової звітності. Якщо замість кількох правочинів боржник міг вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним.

Відповідно до Звіту про оцінку майна житлового багатоквартирного будинку з першого по десятий поверхи з вбудованими комерційними приміщеннями та горищем, що розташований за адресою: Київська область, Бучанський район, вулиця Кошова, 97/22 в селі Софіївська Борщагівка, секції І, ІІ, на який посилається боржник (Справа замінник, а.с. 123-124) станом на дату оцінки 19.09.2024 р. вартість об`єкта оцінки складала 170 269 443 грн, без ПДВ. Зазначений звіт про оцінку є єдиним наявним належним та допустимим доказом вартості зазначеного майна, не спростований іншими доказами. Відсутність інших доказів вартості майна на момент укладення спірного договору та не подання відповідачем інших доказів дає підставу суду використати наявний звіт про оцінку майна для цілей правової кваліфікації правочину.

Як встановлено судом, Договором про спільну діяльність обумовлено передачу на умовах договору ТОВ "Оазіс Білдінг" усіх прав без виключення щодо забудови земельних ділянок, будівельний майданчик, розташований на земельних ділянках із кадастровими номерами: :03:006:0018; :03:006:0019; :03:006:0020; :03:006:0021, на яких розташовані всі 4 секції об`єктів незавершеного будівництва житлового багатоквартирного будинку (що згідно статті 1130 ЦК України є вкладом Саченко І.В. у спільну діяльність), що, дає суду підстави для висновку, що Договір про спільну діяльність належить до значних правочинів у змісті статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства. Даних відомостей не спростовано за допомогою належних та допустимих доказів та іншого сторонами справи не доведено.

Розглядаючи заперечення відповідача, відповідно до яких, оскільки процедура розпорядження майном боржника не передбачена для фізичних осіб у справі про неплатоспроможність - норми статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства не поширюють свою дію на боржницю, - судом встановлено наступне.

Згідно частини першої статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Як зазначено судом, відповідно до пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судова процедура розпорядження майном боржника не є тотожною правовим обмеженням, що запроваджуються цим Кодексом України з процедур банкрутства з метою реалізації цілей процедур банкрутства (неплатоспроможності).

Норма статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства встановлює наслідки відкриття провадження про банкрутство порядок правового охоронного режиму майна боржника, зокрема, запобігання виведенню активів боржника, захист та забезпечення прав та інтересів усіх кредиторів боржника, що повністю відповідає меті КУзПБ, а не лише стосується розпорядження майном боржника.

Таким чином, провадження у справах про неплатоспроможність боржника здійснюється у порядку, встановленому для юридичних осіб, а винятки встановлюються книгою 5 Кодексу "Відновлення платоспроможності фізичної особи". Книга 5 даного Кодексу не скасовує дію статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства для фізичних осіб, не передбачає, що фізична особа боржник вільна від обмежень щодо відчуження майна, не передбачає можливості укладення боржником фізичною особою значних правочинів без згоди кредиторів, участь в об`єднаннях без погодження, та не встановлює альтернативного режиму з даних питань.

Враховуючи мету правового регулювання процедури неплатоспроможності, з метою захисту майна боржника та прав кредиторів в силу статті 113 Кодексу України з процедур банкрутства вимоги статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства (у т.ч. щодо відчуження, розпорядження майном, порядку охоронного режиму майна боржника та запобігання виведення його активів) застосовуються до фізичної особи, що прямо встановлено статтею 113, розділом 5 Кодексу України з процедур банкрутства. Наведене спростовує доводи представника відповідача.

На підставі викладеного судом встановлено, що:

- в порушення судової заборони відчуження майна, встановленої пунктом 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Київської області у справі № 911/2308/23, статті 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частин першої, другої статті 326 ГПК України, частини першої статті 50 ЦК України, в порушення пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства ОСОБА_3 вчинила дії по відчуженню майна шляхом укладення спірного договору, об`єктом якого використано майно ОСОБА_3 , встановлене судом;

- в порушення частини першої статті 50 ЦК України, пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства та ухвали Господарського суду Київської області у справі №911/2308/23 ОСОБА_3 використала майно, що їй належить - у підприємницькій діяльності;

- в порушення пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, частини першої статті 50 ЦК України ОСОБА_3 здійснила низку порушень встановленого Кодексом України з процедур банкрутства порядку розпорядження та відчуження майна боржника (у розумінні 120 даного Кодексу), уклавши спірний договір, в саме:

- в порушення норми пункту сьомого частини першої статті 120, частини сьомої (абз. 2) статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 даного Кодексу, ОСОБА_3 прийняла рішення про участь в об`єднанні з ТОВ "Оазіс Білдінг" шляхом укладення 22.05.2024 р. договору про спільну діяльність (спільна діяльність за умовами Договору згідно статті 1130 ЦК України відповідає простому товариству - на основі об`єднання вкладів), умови якого передбачають передачу майна боржника у справі № 911/2308/23 ОСОБА_3 у спільну часткову власність;

- в порушення норми частини сьомої (абз. 6) статті 44, пункту сьомого частини першої ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 даного Кодексу, ОСОБА_3 без згоди зборів кредиторів у справі № 911/2308/23 вчинила значний правочин, уклавши договір про спільну діяльність 22.05.2024 р.;

- ОСОБА_3 в порушення норми частини восьмої статті 44, пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахування норми статті 113 останнього, без згоди зборів кредиторів фактично здійснила відчуження у розумінні статті 120 КУзПБ істотних активів - об`єкту незавершеного будівництва багатоквартирного житлового будинку (матеріалів та конструкцій, майнових прав) з 4 секцій (черг), розташованих на земельних ділянках із кадастровими номерами: :03:006:0018; :03:006:0019; :03:006:0020; :03:006:0021 з майновими правами забудовника на об`єкт будівництва на умовах договору про спільну діяльність (у т.ч. п. 5.1.), укладеного 22.05.2024 р. з ТОВ "Оазіс Білдінг" з відкладальною умовою. Зокрема, за спірним договором ОСОБА_3 передає у спільну часткову власність майно; поряд з цим, спірним договором обумовлено отримання винагороди сторонами договору ( ОСОБА_3 - 10 % від загального прибутку), де отримання прибутку передбачає продаж майна, що включає вклад у спільну діяльність сторони 1, що слідує з п. 1.1., 1.3., р. 2 спірного Договору. Крім того, ОСОБА_3 без згоди кредиторів надала повноваження шляхом доручення ТОВ "Оазіс Білдінг" на укладення від свого імені будь-яких договорів, що означає можливість розпоряджатись майном боржника Саченко І.В. поза порядком, встановленим Кодексом України з процедур банкрутства та поза судовим контролем. Вартість перелічених активів (вартість 1, 2 секції згідно згаданої вище оцінки майна 170 269 443 грн без ПДВ) є значною у порівнянні з усім майном боржника згідно матеріалів справи та дані активи перебувають в прямому зв`язку із задоволенням вимог кредиторівгромадян у справі № 911/2308/23;

- в силу норми частини п`ятої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 даного Кодексу, ОСОБА_3 не мала права приймати рішення про відчуження нерухомого майна - об`єктів незавершеного будівництва шляхом укладення спірного договору;

- надання ОСОБА_3 через укладення договору про спільну діяльність ТОВ "Оазіс Білдінг" права укладання будь-яких договорів та доручення від свого імені укладати будь-які договори з підприємствами, установами, організаціями не залежно від форм власності, фізичними особами (п. 2.2., 2.3., 3.2.) порушує заборону відчуження майна, встановлену ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі № 911/2308/23, частину першу статті 50 ЦК України, норму пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства (будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом), та наведені норми статті 44 вказаного Кодексу.

На підставі норм статей 76, 77 ГПК України суд дійшов висновку, що долучені ОСОБА_3 до клопотання про скасування арешту та вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів копії "протоколів загальних зборів співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 ", датовані 18.05.2024 р. не є належним доказом виконання боржником вимог частин сьомої, восьмої статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням статті 113 останнього, оскільки "збори співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 " не є зборами кредиторів у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23, тобто не є належним суб`єктом в змісті Кодексу України з процедур банкрутства, та вказані документи є не належними, допустимим доказами.

Суд звертає увагу на те, що кредиторів у справі № 911/2308/23, які станом на 18.05.2024 р. фактично мали документально підтверджені грошові вимоги до боржниці ОСОБА_3 , що підтверджено матеріалами справи, значно більше (більше ніж 225 осіб з відповідними визнаними судом грошовими вимогами) ніж брало участь у зборах "співвласників квартир" (65), - без врахування частини кредиторів, заборгованість перед якими ОСОБА_3 визнала ініціюючи провадження у справі про неплатоспроможність, які в наступному не заявили своїх грошових вимог до боржника в межах провадження у справі про неплатоспроможність; відповідно до матеріалів справи № 911/2308/23 щодо частини осіб, присутніх на зборах "співвласників квартир", на які посилається боржниця, проведених 18.05.2024 р. в матеріалах справи наявні письмові заперечення ОСОБА_3 заявлених ними грошових вимог, яких, відповідно остання не визнала кредиторами (не визнано заявлених ними вимог), як наприклад ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (частково за одним договором), що підтверджено ухвалою Господарського суду Київської області від 21.05.2025 р., як і вимоги ОСОБА_7 , яка є спадкоємицею ОСОБА_8 , який відповідно до матерів справи помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, згідно до пункту 62 переліку зареєстрованих на зборах 18.05.2024 р. "співвласників квартир", ОСОБА_8 зареєструвався. До розгляду кредиторських вимог судом по суті боржник своєї позиції, викладеної у повідомленнях за результатом розгляду заяв з вимогами до неї стосовно наведених осіб не змінювала.

Схвалення зборами кредиторів 25.10.2025 р. плану реструктуризації боргів ОСОБА_3 , яким обумовлювався спірний договір не є належним доказом дотримання ОСОБА_3 процедури, передбаченої статтею 44, статтею 120 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки збори кредиторів проведені 25.10.2025 р., а укладення спірного договору відбулось 22.05.2024 р.

Поряд з викладеним, як зазначено судом, пунктом сьомим частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розділом V "Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність)" Кодексу України з процедур банкрутства, законодавцем регламентовано процедуру продажу майна боржника (статті 68-89), відповідно до якого Кодексом передбачено продаж майна боржника на аукціоні.

Відповідно до частини першої, шостої статті 68 Кодексу України з процедур банкрутства, продаж майна боржника на аукціоні відбувається в електронній торговій системі. Порядок функціонування електронної торгової системи, організації та проведення електронних аукціонів, сплати, повернення гарантійних внесків та сплати винагороди операторів електронних майданчиків затверджується Кабінетом Міністрів України. На аукціоні не може бути застосовано переважне право купівлі майна.

Частиною першою статті 75 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що арбітражний керуючий визначає умови продажу за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення).

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу України з процедур банкрутства, придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні.

В порушення розділу V "Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність)", в тому числі в порушення вимог статті 68, пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, ОСОБА_3 уклала договір про спільну діяльність щодо відчуження (частково) майна не через аукціон, як у порядку, встановленому Кодексом України з процедур банкрутства та поза встановленими Кодексом процедурами.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 після відкриття провадження у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_3 в порушення рішення суду (ухвали від 14.02.2024 р.), яким заборонено відчуження майна (що становить невиконання рішення суду), в порушення порядку, регламентованого імперативними нормами Кодексу України з процедур банкрутства (норм статей 120, 44, розділу V, 2, з урахуванням статті 113) та обмежень здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 50 ЦК України) уклала поза встановленою Кодексом України з процедур банкрутства процедурою спірний договір на встановлених судом умовах щодо відчуження, розпорядження в розумінні статті 120 КУзПБ частиною майна боржника у справі № 911/2308/23 ОСОБА_3 (об`єкт спірного договору), що перебувало в її власності, яким ОСОБА_3 також уповноважила (шляхом доручення) ТОВ "Оазіс Білдінг" на укладення від свого імені будь-яких договорів поза встановленими Кодексом України з процедур банкрутства процедурами і судовим контролем. Вказані дії ОСОБА_3 є маніпуляцією, "обходом" імперативних норм Кодексу України з процедур банкрутства. Будь-яке відчуження майна боржника у справі про неплатоспроможність не може бути легалізовано шляхом формального зазначення статусу фізичної особи-підприємця. Права кредиторів на задоволення їхніх вимог у справі про неплатоспроможність перебувають у прямій залежності від обсягу майна боржника, оскільки від його обсягу залежить подальша можливість законної реалізації кредиторами їх прав.

На підставі викладеного суд також дійшов висновку про те, що після відкриття справи про неплатоспроможність, встановлення з метою забезпечення вимог кредиторів судової заборони відчуження майна боржника, - укладення ОСОБА_3 спірного договору на визначених умовах порушує права кредиторів боржника, - як тим, що спірний договір, спрямований на зменшення майна боржника (змістом спірного договору обумовлено передачу частини майна ОСОБА_3 у спільну часткову власність з ТОВ "Оазіс Білдінг"; обумовлено отримання прибутку, що передбачає реалізацію майна, що охоплює вклад ОСОБА_3 ; ОСОБА_3 надано повноваження шляхом доручення ТОВ "Оазіс Білдінг" на укладення від свого імені будь-яких договорів, що означає можливість розпоряджатись майном Саченко І.В. поза встановленим законом порядком і судовим контролем), від обсягу якого (майна) залежить задоволення вимог кредиторів, так і тим, що кредитори у встановленому законом порядку не були залучені до вирішення питань щодо розпорядження майном боржника.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України "Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства", правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку (пункти 68-69), що "правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду також погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі № 6-308цс16, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.10.2018 р. у справі № 369/2770/16-ц і від 07.11.2018 р. у справі № 357/3394/16-ц щодо того, що якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачається, оскільки нікчемним правочин є в силу закону.".

В постанові від 16.02.2024 р. у справі № 917/1173/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117373742) Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду підкреслив загально-правовий висновок (п.п. 45, 47): "Верховний Суд України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15 сформулював детальний висновок щодо застосування статті 228 ЦК України (в контексті визначення терміну "публічний порядок"):

"Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін."

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у зазначеній постанові від 16.02.2024 р. у справі № 917/1173/22 з метою визначення судами нікчемних правочинів, які порушують публічний порядок, наголосила "на необхідності достеменного встановлення судом того, чи існують певні законодавчо визначені обставини, за наявності яких такий правочин загалом може бути укладено, але з порушеннями такого законодавства (недійсний правочин) чи укладення такого правочину неможливе за будь-яких обставин (нікчемний правочин) як такого, що порушує публічний порядок".

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про те, що відчуження, розпорядження майном, обмеженим обігу об`єктів цивільного права ухвалою суду, якою заборонено боржнику відчуження майна, - порушує публічний порядок, та укладення правочину щодо відчуження майна поза порядком, встановленим Кодексом України з процедур банкрутства є неможливим за будь-яких обставин (нікчемний правочин).

В свою чергу, в постанові від 25.05.2016 р. у справі № 6-605цс16 Верховний Суд України виснував, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення; зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі; статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову; той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

Судова заборона ОСОБА_3 відчужувати майно встановлена ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. з метою забезпечення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23 та про вказану ухвалу суду достеменно відомо ОСОБА_3 , що встановлено судом та підтверджено документально.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченими законом і загальними принципами міжнародного права.

Детально, всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, відповідно до норм частини п`ятої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини четвертої статті 236 ГПК України, врахувавши висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, суд дійшов наступних висновків.

По-перше, ухвалою Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі №911/2308/23 (пунктом п`ятим резолютивної частини) вжито заходи для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони ОСОБА_3 відчужувати майно, тобто встановлено правовий режим обмеження в обігу об`єктів цивільного права майна ОСОБА_3 ; ухвала (стосується не визначеного кола суб`єктів) набрала законної сили, є обов`язковою до виконання, про неї достеменно відомо ОСОБА_3 . В грубе порушення ухвали Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі № 911/2308/23 (заборони відчуження майна) ОСОБА_3 уклала договір про спільну діяльність, об`єктом якого виступило майно ОСОБА_3 , яким в порушення правового режиму обмеженого в обігу об`єктів цивільного права майна ОСОБА_3 остання розпорядилась на встановлених судом умовах договору про спільну діяльність. Виходячи з визначення терміну "публічний порядок" (правова позиція) Верховного Суду, викладеного у постановах від 16.02.2024 р. у справі № 917/1173/22, від 13.04.2016 у справі № 6-1528цс15, обставини, встановлені у цій справі свідчать, що ОСОБА_3 навмисно укладенням вказаного договору порушила публічний порядок (уклавши правочин, що порушує правовий режим майна, обмеженого в обігу об`єктів цивільного права), що є серйозним порушенням законодавства, має антисоціальний характер, посягає на істотні громадські та державні (публічні) інтереси та згідно статті 228 ЦК України, договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р. є нікчемним.

Близька за змістом правова позиція висловлена в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України від 17.07.2013 р. у справі №6-21250св13.

По-друге, процедури банкрутства та неплатоспроможності становлять частину економічних основ держави, оскільки забезпечують збалансоване відновлення платоспроможності боржників, захист прав кредиторів, стабільність цивільного обороту в державі. Встановлені судом у даному рішенні порушення ОСОБА_3 норм закону та процедур, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства (частини першої статті 2, статей 120, 44, 113), частини першої статті 50 ЦК України, порушення остаточного судового рішення ухвали Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. у справі № 911/2308/23 (в порушення статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини першої статті 326 ГПК України) посягають на суспільні та економічні інтереси, в зв`язку з чим охоплюються публічним порядком. Кредитори боржника мають визнані судом грошові вимоги до боржника, права яких захищаються законом, в зв`язку з чим, правовідносини щодо навмисного здійснення боржником дій відносно свого майна поза встановленими Кодексом України з процедур банкрутства процедурами в пряме порушення законів, підпадають під захист економічної стабільності, майнових інтересів суспільства, а отже, в даному випадку будь-яке відчуження, розпорядження майном з порушенням Кодексу України з процедур банкрутства, порушення рішення суду порушує публічний порядок, оскільки порушує права кредиторів та закон.

По-третє, ОСОБА_3 будучі боржником у справі про неплатоспроможність № 911/2308/23 використано майно, яке перебуває в її власності, а саме земельні ділянки, об`єкти незавершеного будівництва, будівельні матеріали, які розташовані на земельних ділянках:

- кадастровий номер :03:006:0019, площею 0,1079 га, реєстраційний номер: 24, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- кадастровий номер :03:006:0020, площею 0,1002 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- кадастровий номер :03:006:0018, площею 0,1078 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- кадастровий номер :03:006:0021, площею 0,1009 га, реєстраційний номер 224, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , майнові права забудовника на об`єкт будівництва, який знаходиться на перелічених земельних ділянках та складається з чотирьох секцій, - як об`єкт правочину договору про спільну діяльність, укладеному 22.05.2024 р. всупереч закону, а саме:

- в порушення рішення суду - ухвали Господарського суду Київської області від 14.02.2024 р. в частині заборони відчужувати майно (в порушення статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини першої статті 326 ГПК України) та всупереч закону - імперативним нормам Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема всупереч забороні будь-якого відчуження, розпорядження майном поза порядком, передбаченим вказаним Кодексом (пункт сьомий частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства);

- в численне встановлене судом порушення процедур, регламентованих імперативними нормами законом - пункту сьомого частини першої статті 120 Кодексу України з процедур банкрутства, викладених вище норм статті 44, з урахуванням 113, розділу V, "Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство (неплатоспроможність)";

- ОСОБА_3 після відкриття справи про неплатоспроможність та встановлення ухвалою суду у справі № 911/2308/23 заборону ОСОБА_3 відчужувати майно використала наведене майно як об`єкт спірного договору в порушення законодавчих обмежень підприємницької діяльності (частини першої статті 50 ЦК України, частини другої статті 2, 120 Кодексу України з процедур банкрутства), яке не мала права використовувати у підприємницькій діяльності.

Встановлені судом істотні, численні порушення закону ОСОБА_3 свідчать про спрямованість правочину на обхід імперативних норм закону та публічного порядку.

Внаслідок укладення спірного договору зменшилось майно боржника, від обсягу якого в прямій залежності перебуває можливість законної реалізації кредиторами їх прав, задоволення вимог, визнаних судом.

Таким чином, договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р. порушує публічний порядок, оскільки був укладений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, посягає на економічні основи держави, спрямований на обхід імперативних норм Кодексу України з процедур банкрутства, та на зменшення обсягу майна боржника, від якого залежить повнота та пропорційність задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність; спірний договір порушує рішення суду та низку імперативних норм закону. Крім того, ОСОБА_3 використала всупереч закону приватну власність як об`єкт спірного договору в порушення прав кредиторів, кредиторські вимоги яких є майновими правами та складовою права власності у розумінні статті 41 Конституції України та статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав і свобод, з огляду на що, відповідно до норми статті 228 ЦК України спірний договір є нікчемним.

Доводи відповідача про те, що права і обов`язки за договором про спільну діяльність не є зустрічними не мають істотного значення для вирішення спору, оскільки судом встановлено, що спірний договір є нікчемним з встановлених судом підстав, в зв`язку з чим підлягають відхиленню судом. Додатково суд звертає увагу на те, що хоч за правовою природою договір про спільну діяльність не є синалагматичним (взаємним) у класичному розумінні, оскільки його метою не є обмін зустрічними зобов`язаннями, однак даний договір все одно є юридично обов`язковим, - оскільки кожна сторона договору має обов`язки та умова пункту 7.2. спірного договору, якою передбачено, що у разі не виконання Стороною 1 пункту 2.1. цього договору, Сторона 1 зобов`язується сплатити Стороні 2 збитки із розрахунку 10 000,00 грн за кожен день прострочки виконання зобов`язання, є свідченням того, що сторони обумовили обов`язковий характер. Наведене зазначається судом виключно з метою спростування відповідних доводів відповідача та не впливає на висновок суду про нікчемність спірного правочину.

На підставі викладеного, частин першої, другої статті 228 ЦК України договір про спільну діяльність від 22.05.2024 р. є нікчемним (недійсним у силу закону), а тому позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним слід залишити без задоволення, так як нікчемний договір не потребує визнання його недійсним судом.

Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 р. у справі №616/137/16-ц.

З огляду на встановлення судом нікчемності договору про спільну діяльність від 22.05.2024 р., інші доводи позивача та заперечення відповідача, які стосуються підстав його недійсності не підлягають правовій оцінці, оскільки не впливають на висновки суду та результат розгляду справи.

Відповідно до пункту другого частини першої, частин дев`ятої, другої статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2025 р. позивачів звільнено від сплати судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028 гривень. Позовна заява надійшла до суду через систему "Електронний суд".

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, що підтверджується встановленими у справі обставинами, суд на підставі частини дев`ятої статті 129 ГПК України вважає за необхідне судові витрати у справі покласти на відповідача повністю. В свою чергу, в зв`язку з тим, що позивачі звільнені від плати судового збору, відповідно до частини другої статті 129 ГПК України, враховуючи те, що суд ухвалив повністю судові витрати у справі покласти на відповідача, - в тому числі судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України в сумі 2 422,40 грн.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою-третьою статті 91 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" Державну судову адміністрацію України визначено стягувачем за рішеннями про стягнення судового збору.

У параграфі 58 Рішення Європейського суду з права людини у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10.02.2010 р., суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Керуючись ст.ст. 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним залишити без задоволення.

2. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12.12.1998 р., адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_5 ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106), стягувач Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, Київ, 00020, ) 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору.

3. Копію рішення надіслати учасникам справи.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 12.03.2026 р.

Суддя А.В. Лопатін