ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. Справа №909/499/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Н.М. Кравчук

О.І. Матущак,

секретар судового засідання Постолатій В.Р.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» б/н від 24.09.2025 (вх. № 01-05/2817/25 від 24.09.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 (повний текст рішення складено 04.09.2025, суддя І.М. Скапровська)

у справі № 909/499/25

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України » м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад», м. Івано-Франківськ

про солідарне стягнення штрафних санкцій у сумі 1 447 170, 93 грн, з яких пеня у розмірі 1 048 212,66 грн, штраф у розмірі 398 958,27 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кисіль Т.В.

від відповідача: Футерко В.Л.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» про стягнення штрафних санкцій у сумі 1 447 170,93 грн, з яких пеня у розмірі 1 048 212,66 грн, штраф у розмірі 398 958,27 грн та судових витрат.

В обґрунтування позову товариство вказало на те, що відповідач всупереч вимогам ЦК України, умовам договору № від 15.07.2022 (п. 4.1, 7.3.1. договору) несвоєчасно, не у відповідності до Графіку виконання робіт (Додаток №3 до договору) виконав зобов`язання, зокрема, роботи відповідно до технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток №1 Договору), ДБН та іншої нормативної документації, в зв`язку з чим, відповідно до п. 10.2 договору, позивач нарахував пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно виконаних робіт, а також штраф за прострочення більше 30-ти календарних днів в розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 позов позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» - 1 368 688, 91 грн - штрафних санкцій та 20 530,33 грн - судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем несвоєчасно виконано зобов`язання за договором, тому позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, з урахуванням перерахунку здійсненого позивачем, є обґрунтованими в частині стягнення 1 368 688,91 грн.

Водночас місцевий суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до ч.3 ст. 551, ч.2 ст. 616 ЦК України, задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, які згідно з ст. 233 ГК України, можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій. Суду не надано документів які б підтверджували майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, зокрема фінансову звітність, яка є документом, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства, відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також наявності інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

Не погодившись з даним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківський завод «Промприлад» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною б/н від 24.09.2025 (вх. № 01-05/2817/25 від 24.09.2025), у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити частково, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» штрафні санкції в сумі 87 524,85 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідач стверджує, що позивач не зазнав будь-якої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за договором, а заявлені до стягнення штрафні санкції є потенційним джерелом доходу для позивача.

На думку скаржника, штрафні санкції підлягали до зменшення судом першої інстанції на 90 %.

Крім цього, апелянт вказує, що в Додатку № 3 до Договору, укладеного між сторонами, не визначено конкретного моменту, з якого слід обчислювати строки виконання окремих етапів робіт.

У судове засідання 04.03.2026 з`явився представник позивача та відповідача, надали пояснення щодо обставин справи.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України ).

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Предметом позову у цій справі є стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Як встановлено судами у цій справі, між сторонами у справі існували договірні відносини на підставі договору укладеного 15.07.2022 № (далі-договір) та додатків до нього.

Згідно умов договору, підрядник (в даному випадку - відповідач) за завданням Замовника (в даному випадку - позивача) відповідно до умов цього Договору про закупівлю, зобов`язується на свій ризик надати послуги: Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (Ремонт пунктів вимірювання витрати газу для забезпечення вимірювання малих витрат ГРС Радошівка, ГРС Митинці, ГРС Яворівці) відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (які, з урахуванням ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» (зі змінами та доповненнями), норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, далі іменуються -Роботи), а Замовник - прийняти та оплатити такі роботи відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 договору).

Склад, обсяги, вартість Робіт та строки визначені Технічними, якісними та кількісними характеристиками (Додаток №1), Договірною ціною (Додаток №2) та Графіком виконання робіт (Додаток №3), які є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2. договору).

Загальна вартість виконуваних робіт за цим Договором, що є ціною Договору згідно із Договірною ціною (Додаток №2) становить 6 373 200,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 1 062 200,00 грн (п. 3.1. договору).

Ціна Договору є твердою і не може змінюватися в ході його виконання, якщо інше не передбачено цим Договором та чинним законодавством (п. 3.2. договору).

Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт (Додаток №3), що додається до цього Договору та є невід`ємною його частиною (п. 4.1. договору).

Графіком виконання робіт, який є додатком №3 до договору, сторони обумовили те, що граничним терміном виконання робіт з обстеження, розробки, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації становить 120 календарних днів; виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно - монтажних, електромонтажних робіт - 300 календарних днів; пусконалагоджувальних робіт - 365 календарних днів.

Отже, за відсутності змін у договорі, строк виконання зобов`язань в частині обстеження, розробки, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації настав 14.11.2022, виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно - монтажних, електромонтажних робіт настав 11.05.2023, пусконалагоджувальних робіт настав 17.07.2023.

Датою закінчення виконаних Підрядником Робіт вважається дата їх прийняття Замовником в порядку, передбаченому Розділом 5 цього договору. Виконання робіт може бути закінчено Підрядником достроково за умови письмової згоди Замовника (п. 4.3 договору).

Передача виконаних Робіт Підрядником і прийняття їх Замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін (п. 5.1 договору).

Підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені Графіком виконання робіт (Додаток №3) строки Роботи відповідно до Технічних, якісних та кількісних характеристик (Додаток №1), ДБН та іншої нормативної документації (п. 7.3.1 договору).

У випадку несвоєчасного виконання Робіт, передбачених Графіком виконання робіт (Додаток №3), до Підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості Робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання Робіт, а при порушенні строку виконання Робіт більш ніж на 30 календарних днів Підрядник додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7% від вартості несвоєчасно виконаних Робіт (п. 10.2. договору).

З матеріалів справи встановивлено, що акти здачі-приймання виконаних проектних, науково-проектних, вишукувальних та додаткових робіт №000354, №000353, №000355 по п.1 Графіку виконання робіт підписано сторонами 01.08.2023.

Акти приймання виконаних будівельних робіт №ПП00-000689, №ПП00-000690, №ПП00-000691 по п.2 Графіку виконання робіт підписано сторонами 08.01.2024.

Акти приймання виконаних будівельних робіт по п.2, 3 Графіку виконання робіт підписано сторонами 19.10.2024 за №ПП00-000054, №ПП00-000056, 17.12.2024 за №ПП00-000055, 03.02.2025 за №ПП00-000071.

Акт про завершення робіт по Договору № від 15.07.2022 підписаний сторонами 10.02.2025.

За наведеного, відсутності доказів в підтвердження наявності обставин за яких відповідач не ніс би відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язань та того, що відповідачем порушено обумовлений графіком виконання робіт (додаток№3) строк виконання робіт передбачених п. 1, 2, 3, позов, з урахуванням перерахунку здійсненого позивачем, є обґрунтованим в частині стягнення 1 368 688,91 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно методологічної та арифметичної правильності поданого позивачем розрахунку.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Завданням неустойки є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 про який зазначає скаржник у касаційній скарзі).

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2025 у справі № 910/1239/25 вказав, що судова практика щодо застосування вказаних норм ЦК України наразі є усталеною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17) і відповідно до неї при визначення розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Також об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

У цій справі, суд першої інстанції реалізуючи свої дискреційні повноваження, обґрунтовано взяв до уваги, те що, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які згідно з ст. 233 ГК України, можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій. Суду не надано документів які б підтверджували майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, зокрема фінансову звітність, яка є документом, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства, відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також наявності інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, місцевий суд зазначав, що відповідачем не доведено дотримання алгоритму дій обумовленого договором (розділом 8) та того, що обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку, і, як наслідок, наявності обставин, за яких відповідач звільнявся би від відповідальності за порушення зобов`язання.

Про необхідність довести наявність не тільки самих по собі форс - мажорних обставин, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку, ВС вказує у постановах від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

У постанові від 14.06.2022, що винесена у справі № 922/2394/21, Верховний Суд вказав наступне: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку».

З початку 2014 року мала місце збройна агресія Російської Федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації. Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «;Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії Російської Федерації проти України», «;Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», «;Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо (див. постанову Верховного Суд від 16 липня 2019 року, що винесена у справі № 911/1897/18).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до ч.3 ст. 551, ч.2 ст. 616 ЦК України.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 у справі №909/499/25

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський завод «Промприлад» від 24.09.2025 (вх. № 01-05/2817/25 від 24.09.2025) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 у справі 909/499/25 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2026.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя О.І. Матущак