РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026Справа № 910/9942/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про визнання припиненими трудових відносин

Представники:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" (далі-відповідач), в якому просить суд трудові відносини ОСОБА_1 з ТОВ "ІННГАЗ" визнати припиненими з 26.03.2020 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КзППУ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у липні 2017 року позивача було призначено на посаду директора ТОВ "ІННГАЗ". В березні 2020 на ім`я засновника Товариства позивачем було надіслано заяву про звільнення за власним бажанням в порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України. Проте, як зазначає позивач, невжиття заходів для прийняття рішення про звільнення позивача порушує його трудові права, зокрема право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця для його реалізації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.10.2025. Зокрема, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 . Зобов`язано Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію у строк до 01.10.2025 надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ".

У підготовчому засіданні 02.10.2025 суд на місці ухвалив розгляд справи відкласти на 06.11.2025.

Підготовче засідання призначене на 06.11.2025 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Щербакова С.О. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2025 призначено підготовче судове засідання на 04.12.2025.

Листом від 02.12.2025 суд повторно надіслав на адресу Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації ухвалу суду від 03.09.2025 у справі № 910/9942/25 до виконання.

У підготовчому засіданні 04.12.2025 суд на місці ухвалив розгляд справи відкласти на 15.01.2026.

22.12.2025 через відділ автоматизованого документообігу суду від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/9942/25 призначено на 12.02.2026.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про дату, час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву відповідачем не подано, у судове засідання представника не направлено, заяв/клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подано.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду у даній справі були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: пров. Фінський (колишня назва - Карельський), буд. 8, м. Київ, 02094, проте, до суду повернулися конверти з ухвалами суду з відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також, судом з метою повідомлення третьої особи про розгляд справи судом та про її право подати письмові пояснення у даній справі, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду у даній справі були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження третьої особи, а саме: 01107, м. Київ, вул. Шовковична, буд. 18, квартира 29, проте, до суду повернулися конверти з ухвалами суду з відмітками: «за закінченням терміну зберігання».

В той же час, конверт з ухвалою суду від 15.01.2024 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.02.2025 або рекомендоване повідомлення про вручення третій особі вказаної ухвали суду від 15.01.2025 станом на дату винесення рішення у даній справі до суду не повернулися.

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлявся належним чином.

Суд також зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 року у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач та третя особа мали право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що представники відповідача та третьої особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача та третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.02.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ", яке оформлено протоколом № 6 від 04.07.2017, було вирішено, зокрема, призначити на посаду директора Товариства ОСОБА_1 з 05 липня 2017 року.

Відповідно до наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" від 05.07.2017, ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" з 05.07.2017.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасником ТОВ "ІННГАЗ" є ОСОБА_2 , розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду): 63 000, 00 грн.

Керівником (директором) ТОВ "ІННГАЗ" станом на момент розгляду справи згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є ОСОБА_1 (позивач).

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату призначення позивача на посаду директора Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" здійснювало свою діяльність на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" № 2 від 18.04.2014.

Учасником Товариства є: ОСОБА_2 (п. 1.6. Статуту).

ОСОБА_2 володіє часткою вартістю 63 000, 00 грн, що відповідає 100 % статутного капіталу Товариства (п. 6.3.1. Статуту).

Відповідно до п. 10.1. Статуту, вищим органом товариства є Загальні збори Учасників (Засновників), які обирають голову товариства.

Згідно п. 10.3 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів учасників (засновників) товариства належить, зокрема призначення та звільнення директора.

Учасники (засновники) повідомляються про проведення загальних зборів учасників (засновників) персонально із зазначенням дати, часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів учасників (засновників) - п. 10.2.1. Статуту.

Як зазначає позивач, 16.03.2020 було направлено засобами поштового зв`язку на адресу учасника ТОВ "ІННГАЗ" - ОСОБА_2 заяву від 16.03.2020 про звільнення позивача з посади директора відповідача з 30.03.2020 за власним бажанням.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ", яке оформлено протоколом № 1/20 від 26.03.2020, було вирішено, зокрема:

- привести установчі документи Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" у відповідність до чинного законодавства України, шляхом його викладення в новій редакції, затвердити та підписати нову редакцію статуту Товариства.

- тимчасово, з 26.03.2020 по 30.08.2020 відсторонити ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ТОВ "ІННГАЗ", без збереження винагороди.

- призначити ОСОБА_3 тимчасово виконуючою обов`язки директора ТОВ "ІННГАЗ" з 27.03.2020 по 30.08.2020.

Так, відповідно до п. 9.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ", затвердженого рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" № 1/20 від 26.03.2020, в Товаристві створюються наступні органи управління:

а) найвищий орган - Загальні бори учасників Товариства;

б) виконавчий орган - Директор.

До виключної компетенції Загальних зборів учасників належить, зокрема призначення і звільнення членів виконавчого органу Товариства, укладення з ними трудових договорів (контрактів) - п. 10.5 Статуту від 26.03.2020.

Згідно п. 10.16 Статуту від 26.03.2020, загальні збори учасників скликаються виконавчим органом - директором товариства (п. 10.16.1.статуту від 26.03.2020). Виконавчий орган - Директор Товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства (п. 10.16.2.Статуту від 26.03.2020).

Виконавчий орган - Директор Товариства зобов?язаний повідомити учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення Загальних зборів учасників (п. 10.16.3.Статуту від 26.03.2020).

Повідомлення учасників про проведення Загальних зборів учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до планованої дати проведення зборів, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення у цінний лист (п. 10.16.4. Статуту від 26.03.2020).

Відповідно до п. 10.16.5. Статуту від 26.03.2020, у повідомленні про Загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до Статуту Товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.

У п. 10.16.11. Статуту від 26.03.2020 зазначено, що виконавчий орган - директор товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган - директор Товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час.

Позивач зазначає, що 09.04.2020 в порядку ст. 38 Кодексу законів про працю України повторно звернувся до засновника ТОВ "ІННГАЗ" ОСОБА_2 із заявою, в якій позивач просив звільнити за власним бажанням з посади директора ТОВ "ІННГАЗ", що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та накладною АТ «Укрпошта».

Вказана заява 16.04.2020 також була надіслана на електронну пошту відповідача.

17.04.2020 позивачем на електронну пошту було отримано лист від засновника ТОВ "ІННГАЗ" ОСОБА_2 , в якому було повідомлено, що зважаючи на подану позивачем заяву, з метою її розгляду, а також керуючись вимогами чинного законодавства, повідомлено позивачу про те, що 22.04.2020 за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара. Буд. 52 о 14:00 год. відбудуться загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" на порядок денний яких винесено ряд наступних питань, зокрема розгляд заяви про звільнення директора ТОВ "ІННГАЗ" ОСОБА_1 з посади директора та призначення ОСОБА_3 на посаду директора ТОВ "ІННГАЗ"; затвердження акту передачі справ директором ОСОБА_1 , шляхом підписання акту приймання-передачі документів ТОВ "ІННГАЗ", а саме наказів, договорів, бухгалтерської та фінансової звітності за 2017-2019 роки, та І квартал 2020 року. У вказаному листі також зазначено, що участь ОСОБА_1 на вказаних зборах є обов`язковою.

Як зазначає позивач, на загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННГАЗ», призначені на 22.04.2020 позивач не з?явився у зв??язку з тим, що перебував у цей час на тимчасово окупованій території за місцем реєстрації та фактичного проживання у своїх батьків. Позивач повернулась до Києва 03.09.2021 року та приступила до виконання своїх обов?язків за новим місцем роботи у ТОВ «Капітал-Альянс» за сумісництвом, що підтверджується наказом. Позивач вказує, що за час перебування у Києві намагалась зв?язатися з відповідачем у телефонному режимі з метою врегулювання ситуації щодо оформлення офіційного звільнення, проте жодного повідомлення, щодо прийнятого рішення відповідача про звільнення позивача з посади директора, позивачу надіслано не було, що, на думку позивача, свідчить про порушення його трудових прав та законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2020 учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННГАЗ» ОСОБА_2 було прийнято рішення № 2, відповідно до якого у зв?язку із відстороненням з 26 березня 2020 року керівника Товариства ОСОБА_1 від виконання обов?язків директора без збереження заробітної плати та позбавлення її права підпису фінансово-господарських документів, призначено керівником Товариства - тимчасово виконуючу обов?язки директора ОСОБА_3 з правом підпису фінансово-господарських документів. Виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про керівника Товариства ОСОБА_1 . Внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про керівника Товариства - виконуючу тимчасово обов?язки директора ОСОБА_3 .

Крім того, рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННГАЗ» ОСОБА_2 № 4 від 31.08.2020 було продовжено відсторонення ОСОБА_1 на посаді директора товариства з 31.08.2020 року до 30.11.2020 року.

В подальшому, учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННГАЗ» ОСОБА_2 було прийнято рішення № 5 від 30.09.2020, відповідно до якого, зокрема:

- припинено повноваження тимчасово виконуючої обов?язки директора ОСОБА_3 з 30 вересня 2020 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з 01 жовтня 2020 року;

- виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про представника Товариства ОСОБА_3 (Повноваження: Вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (Вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (Тимчасово виконуюча обов`язки директора з 31 серпня 2020 року до 30 листопада 2020 року));

- внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про керівника Товариства - директора ОСОБА_1 .

Тож, позивача було поновлено на посаді директора ТОВ "ІННГАЗ" з 01.10.2020 року.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що у зв?язку з початком збройної агресії рф проти України діяльність ТОВ «Капітал -Альянс», де позивач працювала за сумісництвом було призупинено та позивача було відправлено у відпустку без збереження заробітної плати починаючи з 24.03.2022 року. Проте, відсутність офіційного звільнення з посади директора ТОВ «ІННГАЗ», як зазначає позивач, суттєво перешкоджає та не дає можливості позивачу на працевлаштування в організації та підприємстві, які вимагають працевлаштування як за основним місцем роботи, у зв`язку з чим позивач просить суд трудові відносини ОСОБА_1 з ТОВ "ІННГАЗ" визнати припиненими з 26.03.2020 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КзППУ.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст.43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Відповідно до трудового законодавства України керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні (ст.38 Кодексу законів про працю України).

Разом з тим, особливість звільнення директора товариства полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства, адже спір стосується припинення повноважень директора як одноосібного виконавчого органу товариства.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт "г" частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України "Про господарські товариства" і частину п`яту статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства", виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

При цьому Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин, юридичній особі приватного права, органу управління, учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

За змістом положень частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18), від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/1-ц (провадження № 14-613цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18).

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За умовами статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Так, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Водночас, матеріали справи не містять доказів належного оформлення (складання) позивачем письмової заяви про звільнення та її направлення на адресу засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" ОСОБА_2 та на адресу самого Товариства після того, як позивача було поновлено на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ" з 01.10.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст. 97 Цивільного кодексу України, управління товариством здійснюють його органи або безпосередньо його єдиний учасник - фізична особа у разі прийняття таким учасником рішення про це та після внесення відповідних відомостей до єдиного державного реєстру.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом або установчими документами товариства (частини друга статті 97 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 9.1 Статуту від 26.03.2020, виконавчим органом Товариства є директор.

Частиною 1 статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Аналогічне положення закріплено у п. 10.1 Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020.

Згідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 98 Цивільного кодексу України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа учасників юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Згідно із ч.1-3 статті 99 Цивільного кодексу України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

До компетенції загальних зборів учасників належать, зокрема, обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства (ч.2 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

З наведеною нормою Закону кореспондується положення пп.4. п.10.5. Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020, згідно із якою до виключної компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, призначенні і звільнення членів виконавчого органу товариства, укладення з ними трудових договорів (контрактів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була обрана на посаду директора Товариства Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ", яке оформлено протоколом № 6 від 04.07.2017, матеріали справи не містять доказів укладення між позивачем та відповідачем трудового договору (контракту).

Так, позовні вимоги у даній справі спрямовані на припинення правовідносин з управління, які існують між директором та товариством.

Як було зазначено вище, питання щодо звільнення директора вирішується тільки за рішенням загальних зборів, тому позивач як директор Товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.

Відповідно до частин 2, 3 статті 32 "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення (ч. 4 ст. 32 "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Виконавчий орган товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час, якщо інший порядок не передбачений статутом товариства (ч.11 ст.32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Отже, чинним законодавством визначено право директора як одноосібного виконавчого органу скликати загальні збори товариства шляхом надсилання повідомлення про це учаснику товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Згідно п. 10.16 Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020, загальні збори учасників скликаються виконавчим органом - директором товариства (п. 10.16.1.статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020). Виконавчий орган - Директор Товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику Товариства (п. 10.16.2.Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020).

Виконавчий орган - Директор Товариства зобов?язаний повідомити учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення Загальних зборів учасників (п. 10.16.3.Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020).

Повідомлення учасників про проведення Загальних зборів учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до планованої дати проведення зборів, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення у цінний лист (п. 10.16.4. Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020).

Відповідно до п. 10.16.5. Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020, у повідомленні про Загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до Статуту Товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.

У п. 10.16.11. Статуту ТОВ "ІННГАЗ" від 26.03.2020 зазначено, що виконавчий орган - директор товариства зобов`язаний надати учасникам товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного на загальних зборах учасників. Виконавчий орган - директор Товариства забезпечує належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням товариства у робочий час.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі № 127/27466/20 дійшла висновку про те, що директор для припинення своїх повноважень як одноосібного виконавчого органу за своєю ініціативою має скликати загальні збори учасників Товариства з включенням до порядку денного питання про припинення своїх повноважень шляхом обрання нового директора або тимчасового виконувача його обов`язків, оскільки вирішення цього питання належить до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №923/876/16 зазначала, що своєчасне і належне повідомлення учасника товариства про скликання загальних зборів є важливим для формування волі при прийнятті рішень загальними зборами, аби кожен з учасників міг належним чином підготуватися і сформувати своє бачення щодо питань, які розглядаються на зборах, та повноцінно взяти участь у їх обговоренні.

У постанові від 10.05.2018 у справі №906/592/17 Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка скликає загальні збори учасників товариства, повинна вжити всіх розумних заходів для повідомлення учасників про проведення цих зборів. Обраний особою, що скликає загальні збори учасників товариства, спосіб повідомлення про їх проведення повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника і не бути лише формальним направлення такого повідомлення.

При цьому Директор мав дотриматись вимог статті 32 Закону № 2275-VIII та Статуту щодо порядку скликання загальних зборів учасників Товариства, зокрема: не пізніше, ніж за 30 днів до початку зборів шляхом надсилання поштовим відправленням з описом вкладення повідомити кожного з учасників Товариства про порядок денний, дату, час і місце їх проведення, а також надати учасникам можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного, і забезпечити належні умови для ознайомлення з такими документами та інформацією за місцезнаходженням Товариства в робочий час.

Проте, позивачем, як виконавчим органом Товариства не було складено та направлено на адресу самого Товариства та учасника ТОВ "ІННГАЗ" ОСОБА_2 заяву про звільнення з посади директора після 30.09.2020 (поновлення на посаді директора товариства), разом з повідомленням про скликання загальних зборів учасників для вирішення питання про звільнення виконавчого органу товариства - директора ( ОСОБА_1 ) з займаної посади шляхом надсилання повідомлення про це, не менше ніж за 30 днів до планованої дати проведення таких зборів.

Тобто, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем учасника ТОВ "ІННГАЗ" про скликання загальних зборів учасників Товариства не менше ніж за 30 днів до планованої дати проведення зборів шляхом надсилання повідомлення про це з порядком денним, поштовим відправленням з описом вкладення.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачем як директором Товариства, не дотримано порядку скликання Загальних Зборів учасників ТОВ "ІННГАЗ" та належним чином не повідомлено дату, час, місце та мету (порядок денний) таких зборів, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не забезпечено учаснику Товариства можливість ознайомитися з документами та інформацією, необхідними для розгляду питань порядку денного та відповідно прийняти участь у зборах за місцезнаходженням Товариства в робочий час.

Крім того, суд також вважає необхідне зазначити наступне.

Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку Суд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 статті 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу Україн передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Згідно з положеннями статей 2, 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19 зазначено, що відсутність порушення прав та інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Проте, суд зазначає, що звертаючись до суду з заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не доведено яким саме чином порушені її права та/або інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки недотримання нею визначеного Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статутом порядку скликання загальних зборів учасників Товариства з власної ініціативи не дає підстав для висновку про те, що права позивача були порушені внаслідок позбавлення її можливості припинити свої повноваження як директора Товариства з незалежних від неї причин.

При цьому, судом враховано, що на загальні збори учасників ТОВ "ІННГАЗ" призначені на 22.04.2020, на яких мав відбутися розгляд заяви про звільнення директора ТОВ "ІННГАЗ" ОСОБА_1 з посади директора від 09.04.2020, позивач не з?явився.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що за умови дотримання вимог статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статуту щодо порядку скликання загальних зборів учасників Товариства із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовом про припинення правовідносин з управління, які існують між ним, як директором ТОВ "ІННГАЗ" та Товариством.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи що позивачем не доведено порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, з боку відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННГАЗ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Так, десятиденний строк для складання повного тексту рішення суду у даній справі припадає на 23.02.2026 з урахуванням ч. 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, проте, враховуючи що суддя Щербаков С.О. перебував на підготовці для підтримання кваліфікації в Національній школі суддів України, повний текст рішення складено 03.03.2026.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 03.03.2026.

Суддя С.О. Щербаков