номер провадження справи 22/43/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 Справа № 908/499/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В.,

Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/499/25

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116), наявний зареєстрований електронний кабінет

до відповідача: Комунального підприємства ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (б. Шевченка, буд. 27, м. Запоріжжя, 69001), наявний зареєстрований електронний кабінет

про стягнення 10'215,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача

28.02.2025 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява (вих. № б/н від 27.02.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ до відповідача: Комунального підприємства ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області про стягнення 6138,15 грн. основного боргу, 1352,59 грн. пені, 514,34 грн. 3% річних, 2210,18 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором від 01.12.2021 № 07-1208/21-БО-Т постачання природного газу, а саме: несплатою поставленого у період із лютого по березень 2022 включно природного газу. Оскільки споживачем не були підписані акти приймання-передачі природного газу, позивач здійснив розрахунок отриманого природного газу відповідачем на підставі інформації, розміщеної на Інформаційній платформі Оператора ГТС, по ціні, зазначеній у договорі.

24.11.2025 через систему Електронний суд від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких викладено клопотання про зупинення провадження у справі № 908/499/25 до розгляду справи № 280/5808/23 Великою Палатою Верховного Суду. Вважає, що рішення про визнання територій тимчасово окупованими, яке на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів України порядку приймалось Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, не може замінювати собою рішення Кабінету Міністрів України про введення обмежень, передбачених статтями 13 та 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Крім того, обов`язок контролювати споживання газу та у разі необхідності припиняти його споживання покладається саме на споживача, а не на постачальника. Постачальник, у свою чергу, має забезпечити постачання природного газу відповідно до умов договору та в межах підтверджених обсягів. Припинення постачання природного газу непобутовому споживачу є технічно складним процесом, який не може бути здійснений одномоментно, а процедура припинення (або обмеження) постачання газу детально регламентована Кодексом газорозподільних систем та Правилами постачання природного газу, тощо. На думку позивача, відповідачем належних та допустимих в розумінні ст.ст. 77, 78 ГПК України актів про припинення як споживання так і розподілу, до матеріалів справи не надано. Відповідачем не надано жодного доказу, що він призупинив свою діяльність або він не користувався майном (обладнанням тощо), за яким відбувалось споживання природного газу у спірний період. Отже, відповідачем не спростовано факт споживання природного газу за умовами договору, а також не надано доказів оплати отриманого природного газу.

23.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення на виконання ухвали суду від 16.02.2026. Обґрунтований розрахунок позовних вимог був наданий суду разом із позовною заявою. Лист оператора ГРМ, наявний у матеріалах справи, підтверджує факт споживання природного газу відповідачем у спірний період. Вважає, що спірний період не підпадає під дію Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Вважає, що лише з 20.03.2022 у зв`язку з набрання чинності Законом № 2138-ІХ, дозволено Кабінету Міністрів України поширювати дію положень ст.ст. 13, 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на інші тимчасово окуповані території.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача

Відзив не надійшов. Останнім днем строк для подання відзиву було 21.03.2025.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

3. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/499/25 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.03.2025 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/499/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 06.03.2025, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.04.2025 зупинено провадження у справі № 908/499/25 до закінчення перегляду справи № 908/1162/23 у касаційному порядку. Зобов`язано учасників справи повідомити господарський суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 908/499/25, у п`ятиденний строк із дня їх усунення.

Як встановлено судом, постановою Верховного Суду від 03.10.2025 у справі № 908/1162/23 залишено без змін постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23.

Сторони суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 908/499/25, не повідомили.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.11.2025 провадження у справі № 908/499/25 поновлено. Строк розгляду справи № 908/499/25 визначено з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зобов`язано позивача у строк: до 24.11.2025 надати обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожиту/використану електричну енергію за період по 25.02.2022 включно (по час тимчасової окупації території України) та у зв`язку з цим оновлені розрахунки 3% річних та інфляційних втрат.

Вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 11.11.2025, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

24.11.2025 через систему Електронний суд від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких викладено клопотання про зупинення провадження у справі № 908/499/25 до розгляду справи № 280/5808/23 Великою Палатою Верховного Суду.

Як встановлено судом, ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.11.2025 було передано до Великої Палати Верховного Суду справу № 280/5808/23 для відступу від висновків, зроблених об`єднаною палатою Верховного Суду по справі № 908/1162/23.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Провадження у справі має зупинятись із чітким розумінням того, що підстава для зупинення провадження вже існує (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 906/1349/15, постанова Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 910/22479/17).

Станом на час надходження до суду клопотання про зупинення провадження у справі (24.11.2025), згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала про прийняття до розгляду справи № 280/5808/23 Великою Палатою Верховного Суду була відсутня.

10.02.2026 в Єдиному державному реєстрі судових рішень було забезпечено надання загального доступу до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2026 у справі № 280/5808/23, згідно якої справу № 280/5808/23 повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду.

Враховуючи наведене, ухвалою від 16.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання позивача від 24.11.2025 про зупинення провадження у справі № 908/499/25. Повторно зобов`язано позивача невідкладно, але не пізніше ніж до 20.02.2026, надати (витребувано) обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача за спожитий/використаний природний газ за період із 01.02.2022 по 25.02.2022 (по час тимчасової окупації території України (місцезнаходження відповідача) та у зв`язку з цим оновлені розрахунки 3% річних та інфляційних втрат.

Вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 16.02.2026, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Дотримуючись розумності строку розгляду справи, рішення по суті ухвалено судом 05.03.2026.

4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують

01.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (постачальник, позивач) та Комунальним підприємством ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (споживач, відповідач) (ЕІС-код 56XS0001305КZ00Х) укладено договір постачання природного газу № 07-1208/21-БО-Т.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з грудня 2021 по грудень 2022 (включно) у кількості 2,500 тис.куб.метрів (п. 2.1).

Підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС (п. 2.3).

Обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу (п. 2.4).

Відповідно п. 3.1, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (п. 3.2).

Згідно п. 3.4, постачальник із застосування ресурсів Інформаційної платформи Оператора ГТС та споживач здійснюють щоденний моніторинг фактично відібраного споживачем обсягу природного газу.

Пунктом 3.5 договору закріплено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (пп. 3.5.1).

На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника (пп. 3.5.2).

Споживач протягом 2-х робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (пп. 3.5.3).

У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього договору (пп. 3.5.4).

У розділі 4 договору сторонами визначено ціну та вартість природного газу.

Згідно пункту 4.1 договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб.м газу без ПДВ 13658,42 грн., крім того ПДВ за ставкою 20%, крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16 грн. без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,57 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89 грн. за 1000 куб.м. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16554,00 грн.

Згідно п. 4.2, у разі зміни тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та/або коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Згідно з п. 5.1 договору, оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.

Згідно пп. 6.2.2, 6.2.4 п. 6.2, споживач зобов`язаний: самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором; своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Відповідно п. 7.2, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з п. 13.1 договору, він набирає чинності з дати його укладання і діє в частині поставки газу до 31.12.2022 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

З матеріалів справи слідує, що позивачем були складені та підписані ним акти приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2022 за період: січень 2022 на суму 6570,61 грн. (обсяг споживання 0,39692 тис.куб.м);

- від 28.02.2022 за період: лютий 2022 на суму 4266,62 грн. (обсяг споживання 0,25774 тис.куб.м);

- від 31.03.2022 за період: березень 2022 на суму 2088,12 грн. (обсяг споживання 0,12614 тис.куб.м);

- від 25.04.2022 коригуючий акт за період: березень 2022 на суму 2086,24 грн. (обсяг споживання 0,12614 тис.куб.м), а всього на загальну суму 12923,47 грн.

До позовної заяви додано скріншоти екрану щодо надсилання відповідачу актів за лютий-березень 2022 на електронну адресу його пошти, що зазначена у договорі. Разом з тим, як вбачається з цих доказів, мається напис щодо готовності повідомлення до надсилання.

Як вказано у листі ТОВ «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» від 21.11.2024 № ТОВВИХ-24-17917, обсяг природного газу, використаний споживачем з ЕІС-кодом 56XS0001305КZ00Х (відповідач) за період з 04.12.2021 по 31.12.2022 внесено в алокацію постачальника ТОВ Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ становить: з 04.12.2021 по 31.12.2021 90,11 куб.м; з 01.01.2022 по 31.01.2022 396,92 кубм.; з 01.02.2022 по 28.02.2022 257,74 куб.м; з 01.03.2022 по 31.03.2022 126,14 куб.м, починаючи з 01.04.2022 по 31.12.2022 0,00 куб.м.

Вказані обсяги природного газу зазначені також у витягах із Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0001305КZ00Х за відповідні періоди.

Згідно розрахунку позивача та наданих доказів, 29.12.2021 відповідачем було сплачено суму 8277,00 грн. попередньої оплати за природний газ за грудень 2021.

Як зазначив позивач, у грудні 2021 відповідачем було спожито природного газу в обсязі 0,09011 тис.куб.м на суму 1491,68 грн., який був сплачений відповідачем повністю.

Також відповідач повністю розрахувався за поставку природного газу у січні 2022 у сумі 6570,61 грн. та частково за поставку природного газу у лютому 2022 у сумі 214,71 грн. (8277,00 грн. (оплата) - 1491,68 грн. (оплата за грудень 2021) - 6570,61 грн. (оплата за січень 2022) - сумі 214,71 грн. (оплата за лютий 2022) = 0,00 грн.).

У зв`язку з наявною заборгованістю відповідача за поставку газу у період із лютого по березень 2022 включно у сумі 6138,15 грн. позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У частині 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 2 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Як визначено у п. 10 розділу ІІ цих Правил, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VII цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання. Постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача.

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС).

Відповідно до пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Для кодування використовується ЕІС-код. На ринку природного газу використовуються ЕІС-коди, що присвоєні відповідно до регламенту EIC-схеми для кодування та ідентифікації в енергетиці. Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС-код.

Згідно з пунктом 4 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, оператор газорозподільної системи присвоює EIC-коди всім споживачам, що приєднані до газорозподільної системи відповідного оператора та відповідних ЕІС-кодів їх точок комерційного обліку (за необхідності).

У пункті 1 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (п. 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС).

Місцезнаходженням відповідача згідно з договором було м. Приморськ Запорізької області.

Згідно даних інформаційної платформи YouControl, зміна місцезнаходження відповідача на адресу у м. Запоріжжя Запорізької області відбулася 22.12.2022.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, датою тимчасової окупації м. Приморська Приморської міської територіальної громади Бердянського району Запорізької області визначено 26.02.2022.

Така дата була визначена й у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.

Об`єднана палата зазначила: «У справі № 908/1162/23, як і у справі № 910/9680/23 (від висновків Верховного Суду в якій пропонується відступити), йдеться про діяльність, що підпадає під ознаки, наведені у частині другій статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; окрім того, в обох справах йдеться про території, окуповані з лютого 2022, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24 лютого 2022. Тобто правовідносини у цих справах є подібними за критерієм здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території і доводи касаційної скарги ґрунтуються на застосуванні тих самих приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 по грудень 2022, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).

Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову у позові без змін, зокрема дійшов висновку, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Однак, у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.

З огляду на викладене, у постанові у справі № 908/1162/23 Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Суд враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23 відповідно до положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовідносини у справах є подібними за змістовим критерієм.

Стаття 42 «Положення про закони і звичаї війни на суходолі», що є додатком до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, учасницею якої є Україна (дата набрання чинності для України 24.08.1991), встановлює, що територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Таким чином, враховуючи, що окупація території місцезнаходження відповідача 26.02.2022 є загальновідомим фактом (підтвердженим до того ж Кабінетом Міністрів України), а також положення ст. 13-1 Закону № 1207-VII, позивач у даний період (із 26.02.2022) не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання на окуповану територію товарів і послуг, у тому числі природного газу.

Доводи позивача щодо обов`язку споживача своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу не спростовують висновків суду.

Згідно подобових алокацій за період із 01.02.2022 по 28.02.2022, за період із 26.02.2022 по 28.02.2022 остаточна алокація 21,38 куб.м.

Враховуючи викладене, оскільки окупація території, куди здійснювалося постачання природного газу, розпочалась 26.02.2022, то саме з цього періоду відсутні підстави для стягнення основного боргу у сумі 353,93 грн. за період із 26.02.2022 по 28.02.2022 (0,02138 тис.куб.м * 13658,42 грн. = 292,02 грн.; 0,02138 тис.куб.м * 124,16 грн. * коефіцієнт 1,1 = 2,92 грн.; 292,02 грн. + 2,92 грн. = 294,94 грн. (всього вартість без ПДВ); 353,93 грн. (всього вартість з ПДВ) та у сумі 2086,24 грн. за березень 2022.

Доказів сплати основного боргу за поставлений природний газ у сумі 3697,98 грн. за період із 01.02.202 по 25.02.2022 (4051,91 грн. (заявлена до стягнення сума) - 353,93 грн. (за період із 26.02.2022 по 28.02.2022) = 3697,98 грн.) включно відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 3697,98 грн. основного боргу.

У відповідності до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 7.2, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач нарахував пеню у сумі 855,90 грн. за поставку за лютий 2022 (на суму боргу 4051,91 грн.) за період із 16.04.2022 по 15.10.2022; 3% річних у сумі 343,03 грн. за період із 16.04.2022 по 09.02.2025; інфляційні втрати у сумі 1534,45 грн. за період із травня 2022 по січень 2025 включно.

Оскільки, як встановлено судом, за лютий 2022 (за період із 01.02.202 по 25.02.2022) сума основного боргу складає суму 3697,98 грн., суд зробив перерахунок та встановив, що сума пені у межах заявленого позивачем періоду на суму боргу 3697,98 грн. складає 781,13 грн., сума 3% річних складає 313,06 грн., сума інфляційних втрат складає 1329,95 грн., які стягуються з відповідача на користь позивача.

У стягненні сум 571,46 грн. пені, 201,28 грн. 3% річних та 880,23 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суми боргу, що виникли за період із 26.02.2022 по 31.03.2022 судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю позову у цій частині.

На підставі викладеного вище, позов у цілому задовольняється судом частково.

6. Судові витрати

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір у сумі 1451,77 грн. стягується з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області (б. Шевченка, буд. 27, м. Запоріжжя, 69001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, ) 3697 (три тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 98 коп. основного боргу, 781 (сімсот вісімдесят одна) грн. 13 коп. пені, 313 (триста тринадцять) грн. 06 коп. 3% річних, 1329 (одна тисяча триста двадцять дев`ять) грн. 95 коп. інфляційних втрат та 1451 (одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн. 77 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано 05 березня 2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко