ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р. Справа № 916/4707/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корп. 37; ),

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" (73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 169; ),

про стягнення 800000,00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача адвокат Кукулінська С.С., ордер серія АЕ №1461200;

від відповідача не з`явився.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" про стягнення суми заборгованості у розмірі 800000,00 грн. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правничої допомоги позивач просить суд стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 190821 від 19.08.2021.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 справу № 916/4707/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою суду від 28.11.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4707/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 23.12.2025 о 09:30 год.

18 грудня 2025 року до суду від Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування вказаного відзиву відповідач зазначає, що воєнні дії, які відбуваються на території України та, зокрема, на території Херсонської міської територіальної громади безпосередньо впливають на можливість здійснення ним своєї господарської діяльності та, відповідно, на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань перед контрагентами. Окрім того, у зв`язку із тим, що немає належної комунікації із директором та головним бухгалтером Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" встановити чи повертались (у разі їх перерахування позивачем) грошові кошти на даний час не має можливості. Також, враховуючи, що для відповідача склалися форс-мажорні обставини, вимога позивача про стягнення з відповідача 800000,00 грн є передчасною, оскільки строки виконання, відкладені з моменту введення воєнного стану в Україні до моменту закінчення дії форс-мажорних обставин, тобто, на момент звернення із даною позовною заявою строк виконання відповідачем своїх зобов`язань ще не настав.

Відзив відповідача на позовну заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

22 грудня 2025 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з наведеними у відзиві на позов твердженнями відповідача, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та жодним чином не спростовують вимоги позивача, наведені в позовній заяві. Позивач зазначає, що відповідач взагалі не повідомив позивача про настання для нього форс-мажорних обставин ні при їх виникненні, ні при настанні строку повернення фінансової допомоги та не підтвердив їх вплив на можливість відповідача виконати умови Договору, натомість, заявив про існування таких обставин лише після звернення позивача до суду із позовною заявою. Крім того, відповідач не надав ні позивачу, ні суду разом із відзивом відповідний сертифікат ТПП України та взагалі на надав жодного доказу, який підтверджує наявність та вплив форс-мажорних обставин на можливість відповідача повернути позивачу отриману фінансову допомогу. Таким чином, відповідач не довів існування та вплив на нього форс-мажорних обставин, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини, а тому відповідач обов`язаний сплати на користь позивача суму боргу у розмірі 800000,00 грн.

Вказану відповідь на відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

23 грудня 2025 року підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 23.12.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/4707/25 на 30 днів. Призначено підготовче засідання у справі на 09:30 год. 03.02.2026. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 03.02.2026 о 09:30 год.

Ухвалою суду від 03.02.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/4707/25. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2026 о 15:40 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 05.03.2026 о 15:40 год.

Представник відповідача у судове засідання 05.03.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 05.03.2026 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи.

У судовому засіданні 05.03.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду і повідомлено представника позивача про час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 19 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" (надалі за текстом Сторона 1 або позивач) і Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" (надалі Сторона 2 або відповідач) був укладений договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 190821 (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Сторона 1 зобов`язується надати Стороні 2 поворотну безвідсоткову фінансову допомогу (далі - фінансова допомога) у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього Договору, а Сторона 2 зобов`язується повернути її Стороні 1 у визначений даним Договором строк.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору, Сторона 1 надає Стороні 2 фінансову допомогу у розмірі до 1000000,00 грн.

Згідно пункту 4.1. Договору фінансова допомога надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Сторони 2. Фінансова допомога може надаватися Стороною 1 частинами. Загальний розмір наданої фінансової допомоги не може перевищувати розмір, визначений в п. 2.1. цього Договору.

Пунктом 4.3. Договору встановлено, фінансова допомога, надається на строк до 31 грудня 2021 року

Відповідно до умов п. 4.4. Договору Сторона 2 зобов`язується повернути Стороні 1 фінансову допомогу, не пізніше спливу строку, зазначеного у п. 4.3. даного Договору, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Сторони 1 грошових коштів у розмірі отриманої фінансової допомоги.

Згідно пункту 4.6. Договору датою повернення фінансової допомоги є дата зарахування останньої частини грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1.

Пунктом 8.4. Договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором

На виконання умов пункту 2.1. Договору Стороною 1 було перераховано на поточний рахунок Сторони 2 грошові кошти у розмірі 800000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 364 від 25 серпня 2021 року.

Надалі 30 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" та Приватним акціонерним товариством "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 190821 від 19 серпня 2021 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до п. 4.3. Договору, виклавши його у наступній редакції: « 4.3. Фінансова допомога, надається на строк до « 31» грудня 2024 року.»

31 жовтня 2025 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 800000,00 грн. Вказану претензію відповідач залишив без відповіді та реагування.

Позивач зазначає, що станом на час звернення до суду з позовною заявою, відповідачем не було виконано взятих на себе договірних зобов`язань щодо повернення грошових коштів у розмірі 800000,00 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046-1053 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 140/125/17).

Отже, укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги № 190821 від 19.08.2021 за своєю правовою природою є договором позики.

За приписами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 800000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 364 від 25.08.2021 (т. 1 а.с. 11).

Зазначені кошти відповідач зобов`язаний був повернути позивачу в строк до 31.12.2024.

Проте в порушення п. 4.3., п.4.4. Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України відповідач в строк до 31.12.2024 не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 800000,00 грн.

Отже, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, з огляду на доведеність порушення відповідачем зобов`язань з повернення грошових коштів, відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем 800000,00 грн, суд вважає за належне заявлені позовні вимоги про стягнення 800000,00 грн задовольнити в повному обсязі.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на форс-мажорні обставини, як на підставу для відмови в позові, то суд відхиляє їх, виходячи з такого.

Відповідач посилається на те, що форс-мажором є воєнний стан в країні, і це є загальновідомим фактом.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про документальне підтвердження невиконання відповідачем умов Договору у зв`язку із форс-мажорними обставинами, пов`язаними із запровадженням воєнного стану.

Крім того, суд враховує, що наявність форс-мажору може бути підставою для звільнення від відповідальності, а не звільняє від виконання зобов`язань. Продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

Отже, доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ ТЕРМІНАЛ" (73000, м. Херсон, вул. Перекопська, 169; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОАЛ ГРУП" (03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, корп. 37; ) суму заборгованості у розмірі 800000,00 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 9600,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 11.03.2026.

Суддя Нікітенко С.В.