РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2026 року м. Чернігівсправа № 927/1271/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву
за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 1; код 02910114) в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України (код 00015622) 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Північний офіс Держаудитслужби (код 40479560) 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 18
Відповідачі: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ (код 41823846) 14013, м. Чернігів, проспект Перемоги, 126-б 2. Пенітенціарна академія України (код 08571788) 14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 34
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 78 543 грн 52 коп.

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2025 року через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява від 31.12.2025 № 55-77-10014вих-25 заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ та Пенітенціарної академії України про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 78 543,52 грн, якою прокурор просить:

визнати недійсними укладені між відповідачами Додаткові угоди № 1 від 06.09.2022, № 2 від 07.09.2022, № 4 від 23.09.2022 та № 5 від 26.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору № 3101518ВЦ про постачання електричної енергії споживачу від 31.08.2022;

стягнути з відповідача-1 на користь держави в особі Міністерства юстиції України грошові кошти в сумі 78 543,52 грн, як безпідставно отримані товариством.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що, на його думку, спірні додаткові угоди укладені з порушенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, а відтак наявні підстави для визнання їх недійсними в порядку ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Нормативно-правовим обґрунтуванням позовних вимог в частині стягнення грошових коштів визначено ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.01.2026 постановлено:

позовну заяву від 31.12.2025 № 55-77-10014вих-25 заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 78 543 грн 52 коп. залишити без руху;

зобов`язати заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до господарського суду разом із заявою про усунення недоліків:

документи, що підтверджують повноваження Шиленка Михайла Вікторовича на подання даної позовної заяви в порядку господарського судочинства;

докази направлення сторонам копії заяви про усунення недоліків;

роз`яснити заступнику керівника Чернігівської окружної прокуратури, що в разі неусунення всіх недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала суду від 05.01.2026 направлена прокурору до його електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронного кабінету 05.01.2026 22:10.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 05.01.2026 є такою, що отримана прокурором 06.01.2026.

06.01.2026, у встановлений судом процесуальний строк, з метою усунення виявлених недоліків, прокурором через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області подані запитувані документи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2026 постановлено:

прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

залучити Північний офіс Держаудитслужби (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 18; код 40479560) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача;

встановити процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановити процесуальні строки: для подання прокурором та позивачем відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив;

встановити процесуальний строк для подання третьою особою письмових пояснень щодо позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала суду від 09.01.2026 була направлена учасникам справи до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронних кабінетів 09.01.2026 22:07, 12:34, 12:52.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 09.01.2026 є такою, що отримана адресатами 09.01.2026.

21.01.2026 через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо поданої позовної заяви у даній справі.

23.01.2026 через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що товариство не погоджується із заявленими позовними вимогами з підстав їх необґрунтованості.

23.01.2026 через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що академія не погоджується із заявленими позовними вимогами з підстав їх необґрунтованості.

28.01.2026, через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області від позивача до Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь на відзиви відповідачів, в якій Міністерство юстиції вказало, що воно не здійснює фінансування видатків за окремими договорами, що вимога про повернення сплаченої грошової суми за товар має заявлятися саме в інтересах та на користь покупця - Пенітенціарної академії України і Міністерство юстиції є неналежним позивачем.

29.01.2026, через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області від Чернігівської окружної прокуратури до Господарського суду Чернігівської області надійшла відповідь на відзиви, зі змісту якої вбачається, що прокурор вважає доводи відповідачів необґрунтованими та безпідставними.

02.02.2026, через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, якими відповідач 1 повністю відхиляє пояснення, міркування та аргументи прокурора та підтримує свою думку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно Статуту Пенітенціарної академії України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3548/5 від 06.10.2023, Академія Державної пенітенціарної служби перейменована на Пенітенціарну академію України. Перейменування академії не передбачає зміну організаційно-правової форми.

20.07.2022 Академією Державної пенітенціарної служби на електронному майданчику в системі публічних закупівель «Prozorro» оприлюднено оголошення про проведення процедури відкритих торгів щодо закупівлі електричної енергії, зокрема, за лотом № 2 Електрична енергія (Академія ДПтС), у кількості 96000 кВт*год, очікуваною вартістю 369 600,00 грн з ПДВ (ідентифікатор: UA-2022-07-20-008346-a). Основним критерієм вибору переможця визначено ціну - 100 %.

Електрична енергія закуповувалася Академією за рахунок коштів Державного бюджету України для забезпечення діяльності закладу та належної організації освітнього процесу до кінця 2022 року (протокол затвердження річного плану закупівель: UA-P-2022-07-20-003511-b).

На відкритих торгах за лотом № 2 було зареєстровано 4 юридичних осіб - учасників: ТОВ «Енера Чернігів», ТОВ «Твій Газзбут», ТОВ «Скай софт», ТОВ «Ернерінг».

ТОВ «Енера Чернігів» подало тендерну пропозицію, згідно з якою гарантувало постачання електричної енергії в кількості 96000 кВт*год за ціною 3,768 грн за одиницю виміру з ПДВ, всього на суму 361 728,00 грн з ПДВ.

За результатами аукціону ТОВ «Енера Чернігів» надало остаточну тендерну пропозицію, відповідно до якої гарантувало постачання електричної енергії в кількості 96000 кВт*год за ціною 3,54998958 грн за одиницю виміру з ПДВ, всього на суму 340 799,00 грн з ПДВ.

Переможцем відкритих торгів визнано ТОВ «Енера Чернігів» з пропозицією за результатами аукціону з урахуванням пониження ціни предмета закупівлі до 340 799,00 грн з ПДВ (3,54998958 грн з ПДВ за одиницю товару).

31.08.2022 Академія державної пенітенціарної служби (споживач) та ТОВ «Енера Чернігів» (постачальник) уклали договір про постачання електричної енергії споживачу № 3101518ВЦ, відповідно до умов якого сторони погодили предмет, строк виконання зобов`язань, умови розрахунку споживача з постачальником за електричну енергію, ціну товару та механізм її визначення, а також інші істотні умови, відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України (чинного на момент укладення договору) та Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно із п. 2.1. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, постачальник зобов`язується поставити споживачу у терміни та на умовах визначених договором електричну енергію, код ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (Електрична енергія (Академія ДПтС) в обсягах і порядку передбачених договором для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику за використану електричну енергію у розмірі, строки, порядку та на умовах передбачених договором.

Відповідно до п. 3.3. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, місце постачання електричної енергії - межа балансової належності між оператором системи розподілу та споживачем. Точки розподілу електричної енергії знаходяться за адресами: м. Чернігів, вул. Гонча, 34; м. Чернігів, вул. Шевченка, 103; м. Чернігів, вул. Музична, 2- а.

Період постачання електричної енергії за цим договором цілодобово з 06.09.2022 по 31.12.2022 (п. 3.4. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022).

Відповідно до п. 5.1. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, загальна ціна цього договору з ПДВ становить 340 799,00 грн.

Кількість товару та ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії визначається у додатку 2 до цього договору (п. 5.2. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022).

Згідно із додатками 2 «Специфікація» до Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, ціна за одиницю товару - 3,54998958 грн з ПДВ, кількість товару - 96 000 кВт*год.

Відповідно до п. п. 5.3., 5.4. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, ціна товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього договору. Ціна товару не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Вказані послуги оплачуються споживачем окремо.

Положення п. 5.5. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022 передбачають, що ціна за одиницю товару та загальна ціна цього договору може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Зміну ціни за одиницю товару та загальної ціни цього договору сторони оформлюють шляхом підписання додаткової угоди до договору, яка набуває чинності з дати її підписання, якщо інше не передбачено додатковою угодою, та є невід`ємною частиною договору.

Згідно із п. 5.6. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, ціна за одиницю товару може збільшуватися до 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договору. У цьому випадку зміна ціни за одиницю товару здійснюється у такому випадку: зміна ціни за одиницю товару допускається за умови надання постачальником документального підтвердження факту коливання ціни такого товару на ринку, а саме у торговій зоні «ОЕС України»; документальним підтвердженням факту коливання ціни товару на ринку може бути інформаційна довідка, висновок та інший документ Торгово- промислової палати України чи її територіального відділення або скріншот зі сторінки офіційного сайту Національної комісії регулювання електроенергетики та комунальних послуг України або скріншот з веб-сайту ДП «Оператор ринку» (https://www.oree.com.ua).

Під коливанням ціни за одиницю товару на ринку слід розуміти будь-яку зміну ціни за одиницю товару у наданих документах, порівняно із ціною за одиницю товару, визначеною у додатку 2 до договору. За такої умови ціна за одиницю товару збільшується пропорційно збільшенню середнього показника ціни у наданих документах відносно ціни за одиницю товару, визначеної у додатку 2 до договору, але не більше ніж на 10%.

Положення п. 5.11. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022 передбачають, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

Відповідно до пп. 1 п. 6.1. Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, споживач має право отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у договорі.

ТОВ «Енера Чернігів», підписавши Договір № 3101518ВЦ від 31.08.2022, засвідчило можливість та згоду виконати домовленість, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання поставити споживачу електричну енергію обсягом 96 000 кВт*год, загальною вартістю 340 799,00 грн з ПДВ, по ціні 3,54998958 грн з ПДВ за 1 кВт*год.

За ініціативи ТОВ «Енера Чернігів» в подальшому було укладено ряд додаткових угод, якими змінено істотні умови Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, шляхом збільшення ціни за одиницю товару, а саме:

- Додаткову угоду № 1 від 06.09.2022, за умовами якої з 06.09.2022 збільшено ціну 1 кВт*год до 3,8631984 грн з ПДВ (+9,99 %);

- Додаткову угоду № 2 від 07.09.2022, за умовами якої з 06.09.2022 збільшено ціну 1 кВт*год до 4,091484 грн з ПДВ (+6,62 %);

- Додаткову угоду № 4 від 23.09.2022, за умовами якої з 23.09.2022 збільшено ціну 1 кВт*год до 4,277526 грн з ПДВ (+5,06 %);

- Додаткову угоду № 5 від 26.09.2022, за умовами якої з 26.09.2022 збільшено ціну 1 кВт*год до 4,6131996 грн з ПДВ (+8,69 %).

Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №521/22 від 17.08.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за липень 2022 року становила 2640,45грн (без ПДВ); за 1 декаду серпня 2022 року 2949,10 грн; тенденція росту цін +11,69%.

06.09.2022 між ТОВ Енера Чернігів та Академією державної пенітенціарної служби укладено додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 06.09.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 9,99% і викласти в новій редакції Додаток №2 «Специфікація» до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, зокрема ціна за 1 кВт/год становить 3,8631984, та п.5.1. Договору: загальна ціна цього Договору з ПДВ становить 340799,00 грн.

Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №570-1/22 від 01.09.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за 1 декаду серпня 2022 року становила 2949,10грн (без ПДВ); за 3 декаду серпня 2022 року 3144,19 грн; тенденція росту цін +6,62%.

07.09.2022 між ТОВ Енера Чернігів та Академією державної пенітенціарної служби укладено додаткову угоду №2 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 06.09.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 6,62% і викласти в новій редакції Додаток №2 «Специфікація» до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, зокрема ціна за 1 кВт/год становить 4,091484, та п.5.1. Договору: загальна ціна цього Договору з ПДВ становить 340799,00 грн.

Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №642/22 від 13.09.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за 3 декаду серпня 2022 року становила 3144,19грн (без ПДВ); за 1 декаду вересня 2022 року 3303,39 грн; тенденція росту цін +5,06%.

23.09.2022 між ТОВ Енера Чернігів та Академією державної пенітенціарної служби укладено додаткову угоду №4 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 23.09.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 5,06% і викласти в новій редакції Додаток №2 «Специфікація» до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, зокрема ціна за 1 кВт/год становить 4,277526, та п.5.1. Договору: загальна ціна цього Договору з ПДВ становить 340799,00 грн.

Експертним висновком Харківської торгово-промислової палати №680/22 від 21.09.2022 установлено, що середньозважена ціна електроенергії на РДН в ОЕС України за 1 мВт/год за 1 декаду вересня становила 2022 року 3303,39 грн; за 2 декаду вересня 2022 року 3590,50грн (без ПДВ); тенденція росту цін +8,69%.

26.09.2022 між ТОВ Енера Чернігів та Академією державної пенітенціарної служби укладено додаткову угоду №5 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, що поширює свою дію на відносини сторін з 26.09.2022, за умовами якої, відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, сторони домовились збільшити ціну на 1 кВт/год на 8,69% і викласти в новій редакції Додаток №2 «Специфікація» до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, зокрема ціна за 1 кВт/год становить 4,6131996, та п.5.1. Договору: загальна ціна цього Договору з ПДВ становить 340799,00 грн.

Відтак, протягом першого розрахункового періоду (вересень 2022 року), вартість 1 кВт*год електричної енергії за Договором № 3101518ВЦ від 31.08.2022 зросла до 4,6131996 грн з ПДВ, або на +29,95%, з одночасним зменшенням обсягів її постачання.

На виконання умов Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, ТОВ «Енера Чернігів» надано Академії наступні акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії:

- Акт № 3130262/93417/1 від 05.10.2022, згідно якого ТОВ «Енера Чернігів» у вересні 2022 року поставлено Академії електричну енергію в обсязі 29039 кВт*год, вартістю 133 962,71 грн, яку оплачено споживачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2058 від 06.10.2022.

- Акт № 3130262/109345/1 від 02.11.2022, згідно якого ТОВ «Енера Чернігів» у жовтні 2022 року поставлено Академії електричну енергію в обсязі 30247 кВт*год, вартістю 139 535,45 грн, яку оплачено споживачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2401 від 02.11.2022.

- Акт № 3130262/127307/1 від 06.12.2022, згідно якого ТОВ «Енера Чернігів» у листопаді 2022 року поставлено Академії електричну енергію в обсязі 14589 кВт*год, вартістю 67 300,84 грн, яку оплачено споживачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2872 від 06.12.2022.

Таким чином, упродовж вересня-листопада 2022 року, на виконання умов Договору № 3101518ВЦ від 31.08.2022, сторонами підписано акти прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії загальним обсягом 73875 кВт*год, за яку Академією перераховано ТОВ «Енера Чернігів» бюджетні кошти у сумі 340 799,00 грн за цінами, встановленими оскаржуваними додатковими угодами.

Прокурор в позовній заяві вказує, що позивач відповідно до ціни електричної енергії, зазначеної у Договорі, повинен був сплатити за поставлену електроенергію у вересні-листопаді кошти у розмірі 262 255,48 грн, натомість сплатив 340 799,00 грн, а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 78543,52 грн, які прокурор просить стягнути з відповідача.

Статтею 1 Закону України Про прокуратуру встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення в справі Ф.В. проти Франції (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або в випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує - наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 частини 1 статті 1311 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п.3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 1311 Конституції України та статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У даній справі прокурор звертається до господарського суду в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України.

Відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Пенітенціарна академія України заснована на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства юстиції України.

Згідно зі Статутом Пенітенціарної академії України, заснованої на державній формі власності, підпорядкованої Міністерству юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 06.10.2023 № 3548/5 (далі - Статут), Пенітенціарна академія України - заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання, який віднесено до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства юстиції України.

Засновником Академії є держава. Міністерство юстиції України, як уповноважений орган відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 № 343 є органом, до сфери управління якого віднесено Академію. Засновник є суб`єктом управління об`єктами державної власності, що належать Академії (п. 3.1. Статуту).

Відповідно до п. 3.2. Статуту, засновник забезпечує фінансування Академії за рахунок коштів Державного бюджету та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень, бере участь у визначенні нормативів матеріально-технічного і фінансового забезпечення.

Згідно із пп. 6 п. 3.4. Статуту, засновник здійснює контроль за фінансово- господарською діяльністю Академії.

Засновник, як суб`єкт управління об`єктами державної власності, що належать Академії на праві оперативного управління, має такі права та обов`язки, зокрема проводити моніторинг фінансової діяльності Академії та вживає заходи щодо поліпшення її роботи (пп. 6 п. 3.4. Статуту).

Відповідно до кошторису Академії на 2022 рік видатки на оплату електричної енергії за загальним фондом Державного бюджету України затверджено за відомчою класифікацією « 360 Міністерство юстиції України».

Таким чином, Міністерство юстиції України як орган, до сфери управління якого віднесено Академію, є головним розпорядником бюджетних коштів спрямованих для забезпечення діяльності закладу, який, розпорядившись вказаними коштами, здійснив оплату за електричну енергію на підставі спірних додаткових угод.

У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанова Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, постанови Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024усправі№ 918/778/23, від20.02.2025 у справі № 910/16372/21).

Для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти слід повертати (стягувати) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету (постанова Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22).

Тобто у спорі за позовом прокурора про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності правочину головний розпорядник бюджетних коштів, визначений прокурором як позивач, на користь якого прокурор просить стягнути кошти є належним позивачем у справі, який уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звернувся із цим позовом до суду.

У постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що позов, який пред`являється особою, що не була учасником правочину, про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину.

Таким чином, у розумінні положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», орган державної влади до компетенції якого віднесено відповідні повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах є Міністерство юстиції України, оскільки останнє є органом до сфери управління якого віднесено Академію та головним розпорядником бюджетних коштів за рахунок яких здійснено оплату за спірними додатковими угодами, а отже уособлює державу, за захистом інтересів якої прокурор звертається із цим позовом до суду.

Листом від 03.11.2025 № 55-77-8275вих-25 прокурор звертався до Міністерства юстиції України з повідомлення про те, що оспорювані додаткові угоди були укладені з порушенням Закону України «Про публічні закупівлі» та проінформував про необхідність усунення виявлених порушень.

Міністерство не вжило заходів щодо усунення виявлених порушень, листом від 25.11.2025 № 170025/198521-7-25/16.3.1 повідомило прокуратуру, що після отримання акта ревізії від 23.01.2025 № 262508-30/1 Академія 21.02.2025 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимоги органу державного фінансового контролю щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 17.02.2025 № 262508-14/561-2025. Станом на даний час адміністративна справа перебуває на розгляді Шостого апеляційного адміністративного суду та остаточне рішення у справі не прийнято. За результатами прийнятого рішення у вказаній адміністративній справі Академією будуть вжиті заходи до виконання рішення суду (справа № 620/2272/25).

Разом з тим, відповідно до відомостей із веб-порталу «Судова влада України» предметом розгляду справи № 620/2272/25 є оскарження Академією заходів реагування органу державного фінансового контролю (вимога про усунення порушень), у яких серед іншого вказано на необхідність відшкодування коштів зайво витрачених на закупівлю електричної енергії через необґрунтоване збільшення ціни постачальником - TOB «Енера Чернігів», а тому вирішення вказаної справи, незалежно від результатів її розгляду, не забезпечить реального поновлення інтересів держави та не усуне виявлених порушень вимог законодавства про публічні закупівлі під час укладення оскаржуваних додаткових угод.

Сам факт перебування зазначеної справи на розгляді суду лише підтверджує бездіяльність уповноваженого органу, який, будучи обізнаним про наявність очевидних порушень вимог законодавства про публічні закупівлі під час укладення спірних додаткових угод та про безспірне порушення прав позивача, самостійно не здійснює захист порушених інтересів. Внаслідок вказаної бездіяльності Міністерство фактично самоусунулося від виконання покладених на нього повноважень щодо захисту порушених інтересів держави та повернення безпідставно сплачених бюджетних коштів.

Наслідком такого самоусунення суб`єкта владних повноважень, з огляду на встановлені очевидні порушення вимог законодавства, є настання обставин передбачених ч. 3 ст. 23 Закону «Про прокуратуру», які є безумовним приводом для здійснення прокуратурою представництва в суді законних інтересів держави, захист яких не здійснює уповноважений орган до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Відповідно до інформації, розміщеної на веб-порталі «Судова влада України», судовий спір за участю Міністерства юстиції України з вимогами до відповідачів відсутній, що свідчить про не здійснення захисту законних інтересів уповноваженим державним органом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 у справі № 905/803/18.

Факт не звернення до суду суб`єктів владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що вказані органи неналежно виконують свої повноваження (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18).

Викладене призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель і, відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді, шляхом пред`явлення даного позову.

Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Міністерства юстиції України щодо захисту інтересів держави, яке є головним розпорядником бюджетних коштів, за рахунок яких здійснювалася закупівля електричної енергії за договором, та зобов`язане контролювати ефективне і раціональне використовувати бюджетних коштів, в тому числі реагувати на порушення вимог законодавства, що впливають на інтереси держави.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до ТОВ Енера Чернігів та Пенітенціарної академії України про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів.

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Міністерства юстиції України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Також судом враховано, що можливість використання відповідачем 1 безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес. Разом з тим, потенційно факт перерахування відповідачу 1 зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює їх раціональне та ефективне використання, що підриває фінансово-економічні основи держави. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Згідно з п.1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, установлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише в випадках і на умовах, установлених договором або законом.

За приписами статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Законом України Про публічні закупівлі.

Цей Закон передбачає, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі).

Згідно з пунктами 6, 11, 22 статті 1 Закону України Про публічні закупівлі:

- договір про закупівлю це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;

- замовники це суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону;

- предмет закупівлі це товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

За приписами частини 4 статті 41 вказаного Закону України Про публічні закупівлі умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі (в редакції чинній на момент укладення Договору) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується в випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

В абзаці 2 частини 3 статті 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, Закон України Про публічні закупівлі встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно в випадках, визначених частиною 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, зокрема, за п.2 - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку в разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни електричної енергії на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі урегульовано саме зміну істотних умов договору в разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише в випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Судом установлено, що відповідач 1 та відповідач 2 уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.082.2022, за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України Про публічні закупівлі. На момент підписання Договору сторонами погоджені всі його істотні умови - предмет, ціна, строк виконання зобов`язань за Договором, що узгоджується з положеннями Закону України Про публічні закупівлі.

Згідно умов укладеного договору ціна електричної енергії: 3,54998958 грн з ПДВ за 1 кВт/год.

Додатковими угодами №1,2,4,5 (всі підписані в одному місяці) чотири рази вже через 6 днів після підписання сторонами договору було змінено істотні умови Договору, зокрема, за підсумком: збільшено ціну за одиницю товару з 3,54998958 грн до 4,6131996 грн за 1кВт/год. Фактично ціна за 1кВт/год (одиницю товару) збільшилася на 29,95%.

Необхідність укладення оспорюваних додаткових угод №1,2,4,5 до Договору обґрунтовано відповідачем 1 коливанням ціни електричної енергії на ринку, на підтвердження якого (коливання) ним надано експертні висновки Харківської торгово-промислової палати.

Тобто оспорювані додаткові угоди були укладені на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі.

Законом України Про публічні закупівлі не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання. Внесення змін до договору про закупівлю можливе лише у випадку коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Зокрема, у документі, який видає компетентний орган, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціна на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників такого коливання, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Однак постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (Постанова ОП КГС ВС у справі №927/491/19 від 18.06.2021).

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, оскільки ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору є правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

Так, з наданих експертних висновків Харківської торгово-промислової палати вбачається, що у них зазначені середньозважені ціни на РДН в ОЕС України за певні несистематизовані періоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Закону України Про ринок електричної енергії в Україні функціонує єдиний ринок на добу наперед (РДН) та внутрішньодобовий ринок (ВДР). Купівля-продаж електричної енергії на ринку на добу наперед та внутрішньодобовому ринку здійснюється за правилами ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку.

Особливості проведення торгів, оприлюднення результатів, розрахунків та вказаних ринків визначаються Правилами ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, відповідно до яких:

- розрахунковий період - мінімальний відрізок часу, щодо якого визначаються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії на РДН/ВДР (60 хвилин);

- торги на РДН - процес визначення обсягів та ціни на електричну енергію для розрахункових періодів доби постачання відповідно до цих Правил та одномоментний процес купівлі та продажу електричної енергії на РДН;

- торги на ВДР - процес визначення обсягів та цін на електричну енергію для розрахункових періодів доби постачання після завершення торгів на РДН та впродовж доби постачання відповідно до цих Правил та одномоментний процес купівлі та продажу електричної енергії на ВДР.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 67 Закону України Про ринок електричної енергії ціна купівлі-продажу електричної енергії на ринку на добу наперед визначається для кожного розрахункового періоду оператором ринку за принципом граничного ціноутворення на основі балансу сукупного попиту на електричну енергію та її сукупної пропозиції, а на внутрішньодобовому ринку - за принципом ціноутворення по заявленій (пропонованій) ціні відповідно до правил ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку. Ціни на ринку на добу наперед та внутрішньодобовому ринку є вільними (ринковими) цінами.

За результатами торгів відповідно до правил ринку на добу наперед та внутрішньодобового ринку оприлюднюються ціна та обсяги купівлі-продажу електричної енергії для кожного розрахункового періоду та інші показники.

Експертні висновки Харківської торгово-промислової палати №521/22 від 17.08.2022, №570-1/22 від 01.09.2022, №642/22 від 13.09.2022, №680/22 від 21.09.2022 містять лише інформацію щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС України за різні періоди часу, що є відмінними за тривалістю.

Визначаючи наявність коливання ціни на електричну енергію, відповідач 1 використовував лише дані щодо середньозваженої ціни, а отже порівняння таких цін є некоректним, а відтак не може підтвердити реальне коливання ціни на електричну енергію.

З огляду на вимоги п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі передбачає дотримання пропорційності збільшення ціни за одиницю товару до коливання ціни на ринку.

Пропорційність означає рівність, співрозмірність двох відношень до порівняння.

За висновком суду, ціну електроенергії на ринку необхідно порівнювати за співмірні проміжки часу, наприклад, місяць з місяцем, декаду з декадою, а не на вибіркові дати в різних розрахункових періодах, при цьому, таке порівняння має бути проведено починаючи з моменту укладення Договору, що відображатиме реальну тенденцію коливання ціни на ринку.

Однак в Експертних висновках Харківської торгово-промислової палати №521/22 від 17.08.2022, №570-1/22 від 01.09.2022, №642/22 від 13.09.2022, №680/22 від 21.09.2022 відсоток коливання визначений шляхом порівняння середньозваженої ціни електроенергії на РДН в ОЕС не тільки не за календарний місяць, а й не за неспівмірні проміжки часу, що не відповідає принципу пропорційності.

За висновком суду, застосування нових цін електричної енергії з дат, указаних в оспорюваних додаткових угодах, є неправомірним.

За наведених обставин, суд вважає, що вказані документи не є належними доказами, які підтверджують наявність коливання ціни електроенергії в порівняні з моментом укладення Договору та моментом звернення постачальника з пропозиціями внести зміни до Договору в частині зміни (збільшення) ціни на одиницю товару, а отже не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору відповідно до Закону України Про публічні закупівлі.

Крім того, у період дії договору відбувалось і зменшення середньозваженої ціни електричної енергії, проте відповідач додаткових угод щодо такої зміни ціни (у бік зменшення) з позивачем не укладав, хоча така можливість передбачена у п. 6 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, що свідчить про недобросовісність його поведінки.

Отже, відповідач 1 у період зниження середньозваженої ціни отримував більше доходів з продажу електроенергії позивачу, оскільки договірна ціна не зменшувалась. Небажання відповідача 1 зменшувати ціну, у разі її падіння, і одразу збільшення ціни при підвищенні середньозваженої вартості електроенергії свідчить про використання відповідних коливань виключно на свою користь, що не відповідає принципу справедливості.

Крім того, виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару, оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22.

Проте таких доказів відповідачем 1 надано не було та відповідних обставин судом не встановлено.

Натомість відповідач 1 та відповідач 2 послідовно збільшували вартість електроенергії, за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії Договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для відповідача 2.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що додаткові угоди №1,2,4,5 укладені за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електроенергію за певні періоди дії Договору, починаючи з моменту його укладення.

Щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 зазначила, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 підтвердила висновок про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Метою Закону України Про публічні закупівлі є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до статті 5 Закону України Про публічні закупівлі закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Перемога в тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення каскадних додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України Про публічні закупівлі.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (стаття 13 ЦК України).

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, Товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

В силу особливостей функціонування ринків РДН та ВДР ціна купівлі-продажу електричної енергії є динамічною, тобто коливання ціни відбуваються постійно в залежності від попиту та пропозиції, часу доби та сезону, інших чинників, що не міг не знати та не враховувати відповідач, здійснюючи свою діяльність з купівлі електроенергії на майданчиках РДН та ВДР, та формуючи тендерну пропозицію щодо спірної закупівлі.

Також матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач 1 у спірному періоді дійсно був змушений придбавати електричну енергію для її подальшої реалізації кінцевому споживачу (позивачу) за цінами, вказаними в відповідних експертних висновках та цінових довідках.

Покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки.

Пенітенціарна академія мала беззаперечне право на отримання електроенергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, однак, без надання письмових заперечень чи проведення переговорів щодо необґрунтованих пропозицій відповідача 1 про збільшення ціни, підписала спірні додаткові угоди, як наслідок, ціна 1кВт/год електричної енергії значно збільшилась.

Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар, за відсутності для цього визначених Законом України Про публічні закупівлі підстав, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачів проти позову з посиланням на те, що на момент укладання між сторонами договору, спірних угод та виконання умов договору постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі №920/19/24 не діяли, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин між сторонами, оскільки така думка є хибною. Велика Палата лише дала тлумачення норми права, викладеної у пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, а не прийняла новий Закон, а тому посилання відповідачів на те, що нормативно правові акти не мають зворотною сили є в даному випадку безпідставними.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Суд, установивши наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання додаткових угод №№1,2,4,5 до Договору №3101518ВЦ від 31.08.2022 недійсними на момент їх укладення, дійшов висновку, шо оскаржувані додаткові угоди суперечать п.2 частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, принципам максимальної економії, ефективності та пропорційності закупівель, установлених статтею 5 цього Закону, відтак це свідчить про наявність підстав для визнання їх недійсними відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції Договору.

Відповідно до умов Договору №№3101518ВЦ від 31.08.2022 відповідач повинен був поставляти позивачу електричну енергію за ціною 3,54998958 грн за 1 кВт/год.

Як установлено судом, відповідач, у період вересень-листопад 2022 року поставив позивачу електричну енергію у кількості 73875кВт/год, за яку останній розрахувався в повному обсязі, сплативши відповідачу кошти в сумі 340 799,00грн.

Натомість виходячи з ціни, обумовленої сторонами в договорі, позивач повинен був сплатити відповідачу за спожиту в спірному періоді електричну енергію 262 255,48грн (73875 кВт/год х 3,54998958грн / кВт/год), а отже розмір надмірно сплачених коштів становить 78 543,52грн (340 799,00грн 262 255,48грн).

Таким чином, грошові кошти в сумі 78 543,52 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути їх до державного бюджету, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора в частині вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів у сумі 78 543,52грн.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними ніж докази, надані на її спростування.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 ГПК України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За висновком суду, прокурором на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів, у розумінні статей 76-79 ГПК України, доведено наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких, зокрема належить, судовий збір.

За частиною 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 9 статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник в результаті укладення неправомірних додаткових угод, ініціатором укладання яких був саме відповідач-1, суд покладає понесені прокурором витрати по сплаті судового збору на ТОВ ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ. За таких обставин з відповідача 1 підлягає стягненню на користь Чернігівської обласної прокуратури 12 112,00 грн судового збору.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ та Пенітенціарної академії України про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 78 543,52 грн задовольнити повністю.

Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 06.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, укладену між Академією Державної пенітенціарної служби () та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ ().

Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 07.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, укладену між Академією Державної пенітенціарної служби () та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ ().

Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 23.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, укладену між Академією Державної пенітенціарної служби () та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ ().

Визнати недійсною Додаткову угоду № 5 від 26.09.2022 про внесення змін та доповнень до Договору про постачання електричної енергії споживачу №3101518ВЦ від 31.08.2022, укладену між Академією Державної пенітенціарної служби () та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ ().

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ (пр-т. Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013; ) на користь держави в особі Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ) 78 543,52 грн безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ (пр-т. Перемоги, 126Б, м. Чернігів, 14013; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) 12 112,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено та підписано 09.03.2026.

Суддя А.С.Сидоренко