номер провадження справи 26/24/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.02.2026 Справа № 908/794/19(908/1769/21)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Ярового Олександра Віталійовича у справі № 908/794/19(908/1769/21)

Представники сторін не з`явились

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.10.2021 позов задоволено повністю; скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталії В`ячеславівни про державну реєстрацію речових прав на нежилі приміщення №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 3 (три), приміщення з № 1 (один) по № 27 (двадцять сім) (групи приміщень № 12 (дванадцять)), приміщення з № 1 (один) по 25 (двадцять п`ять) (групи приміщень № 3а (три "а")), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8, загальною площею 1 694, 8 кв.м., що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м., від 13.10.2015, № 25256326 винесене на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1103 від 09.10.2015; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком" (, адреса: 69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Маяковського, буд. 11) - право власності на нежилі приміщення №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 3 (три), приміщення з № 1 (один) по № 27 (двадцять сім) (групи приміщень № 12 (дванадцять)), приміщення з № 1 (один) по 25 (двадцять п`ять) (групи приміщень № 3а (три "а")), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8, загальною площею 1 694, 8 кв.м, (у тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв.м, місця спільного користування: 455,50 кв.м), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м.; зобов`язано відповідача - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав 8029, дата видачі 29.10.2018; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ), повернути позивачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком" (, адреса: 69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Маяковського, буд. 11) - нежилі приміщення №№ 1, 2, 3 (групи приміщень № 3 (три), приміщення з № 1 (один) по № 27 (двадцять сім) (групи приміщень № 12 (дванадцять)), приміщення з № 1 (один) по 25 (двадцять п`ять) (групи приміщень № 3а (три "а")), які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 8, загальною площею 1 694, 8 кв.м, (у тому числі: офісні приміщення площею - 1 239,30 кв.м, місця спільного користування: 455,50 кв.м), що складає 67/100 частини від нежилого будинку площею 2 530,00 кв.м.; стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав 8029, дата видачі 29.10.2018; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап./Вознес./22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37941997, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA3008513) 47 270 (сорок сім тисяч двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору; стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав 8029, дата видачі 29.10.2018; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватсон-Телеком" (адреса: 69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Маяковського, буд. 11; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.

На виконання вказаного рішення видано накази.

До суду 16.09.2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача - ОСОБА_1, м. Київ, надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця.

Відповідно до поданої скарги скаржник просить суд: визнати неправомірною та скасувати Постанову старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яровим Олександром Віталійовичем про розшук майна боржника від 04.09.2025 року, в межах виконавчого провадження НОМЕР_3.

Зобов`язати старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярового Олександра Віталійовича усунути порушення (поновити порушене право заявника), шляхом припинення розшуку конкретного майна, на підставі Постанови старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), винесеної Яровим Олександром Віталійовичем про розшук майна боржника від 04.09.2025 року, в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 та вилучення відповідних записів з державних реєстрів.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.09.2025 скаргу розподілено судді Юлдашеву О.О.

Ухвалою суду від 14.10.2025 скаргу прийнято до розгляду у судовому засіданні 20.11.2025 та зобов`язано старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярового Олександра Віталійовича надати суду відзив на скаргу відповідача - ОСОБА_1.

Ухвалою від 20.11.2025 відкладено судове засідання на 17.02.2026р. о 10-30; зобов`язано старшого державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярового Олександра Віталійовича надати суду відзив на скаргу відповідача - ОСОБА_1.

Скаржник та державний виконавець не з`явились у судове засідання.

Про час і місце розгляду справи, учасники повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, а й рішення Європейського суду з прав людини, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч.2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17 , від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, згідно усталеної судової практики Верховного Суду, з урахуванням рішень Європейського суду з прав людини, відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Згідно ч.4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи положення ст.ст. 7, 13, 14, 42-46 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду заяви, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах (відзиві), а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для розгляду справи, суд вважає можливим здійснити розгляд позовної заяви за наявними матеріалами справи та за відсутності представника Відповідача, повідомленого належним чином про місце, дату та час судового розгляду справи.

Судом були здійснені всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність належно повідомленого про розгляд справи скаржника та державного виконавця, за наявними матеріалами справи та ухвалити судове рішення з метою дотримання розумного строку розгляду справи.

Скаржник зазначає, що на виконання рішення Господарського суду Запорізької області видано наказ від 03.08.2022 року №908/794/19(908/1769/21) про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап./Вознес./22030101, , банк: Казначейство України, МФО 899998, рахунок UA3008513) судового збору у сумі 47 270 грн 00 коп.

На даний час зазначений наказ перебуває на виконанні в Оболонському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у межах виконавчого провадження НОМЕР_3.

04.09.2025 року старшим державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яровим Олександром Віталійовичем у межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_1.

Скаржник зазначає, що вказана постанова не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки державний виконавець оголосив у розшук усе майно боржника, що, на думку заявника, є порушенням законодавства.

ОСОБА_1. просить суд визнати постанову державного виконавця від 04.09.2025 року неправомірною та скасувати її.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери та інше майно боржника, звернення стягнення на доходи боржника, а також інші заходи примусового характеру, передбачені законом.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника або його майна організовується виконавцем шляхом направлення запитів до відповідних органів, установ, організацій, перевірки інформації у державних реєстрах і базах даних, а також перевірки майнового стану боржника.

Крім того, виконавець має право вживати передбачених законом заходів для встановлення майна боржника та забезпечення виконання рішення суду.

Судом встановлено, що винесення постанови про розшук майна боржника відбулося у межах виконавчого провадження НОМЕР_3, відкритого на підставі виконавчого документа - наказу господарського суду від 03.08.2022 року.

Оскаржувана постанова спрямована на встановлення майна боржника та забезпечення реального виконання судового рішення.

При цьому скаржником не надано належних і допустимих доказів того, що державний виконавець вийшов за межі наданих йому законом повноважень або порушив порядок здійснення виконавчого провадження.

Сам по собі факт оголошення розшуку майна боржника не свідчить про порушення прав боржника, а є процесуальною дією виконавця, спрямованою на виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем у межах його повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи скаржника не спростовують її законності.

Таким чином, підстав для задоволення скарги суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 231, 234, 339-343 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця Ярового Олександра Віталійовича у справі № 908/794/19(908/1769/21) - відмовити.

Отримати інформацію по справі можливо на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: http://court.gov.ua/sud5009/. Ознайомитись з процесуальними документами у справі - в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили у день її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 256-259 ГПК України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України …ухвалу складено 16.03.26.

Суддя О.О. Юлдашев