ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року Справа № 915/1776/23(915/1362/24)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М.

за участю секретаря судового засідання: Дюльгер І.М.,

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ільків Ю.М. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні справу № 915/1776/23(915/1362/24)

за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз кондитерів Н" арбітражного керуючого Пляки С.В. (свідоцтво 465 від 15.03.2013; адреса для листування: 54017, м. Миколаїв, а/с 8)

до відповідача-1) ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

відповідача-2) ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );

відповідача-3) ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 );

відповідача-4) ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 );

відповідача-5) ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 );

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників

у справі 915/1776/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз кондитерів Н" (; 54028, м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 96/2)

встановив:

Господарським судом Миколаївської області розглядається справа про банкрутство 915/1776/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз кондитерів Н" (далі ТОВ "Союз кондитерів Н") в порядку ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Постановою суду від 06.08.2024 ТОВ "Союз кондитерів Н" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Пляку С.В. та ін.

Наразі у справі здійснюється ліквідаційна процедура відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Ліквідатором ТОВ "Союз кондитерів Н" 04.11.2024 подано до суду заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його засновників та керівників (вих. 02-01/353 від 31.10.2024), у якій просить суд:

«Прийняти до провадження у межах справи про банкрутство заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Союз кондитерів Н" на його керівника та засновників.

Покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "Союз кондитерів Н" на особу, що є засновником та виконувала повноваження керівника ТОВ "Союз кондитерів Н" ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "Союз кондитерів Н" на особу, що є засновником ТОВ "Союз кондитерів Н":

- ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

- ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

- ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

- ОСОБА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_12 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ). ОСОБА_13 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 . зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ТОВ "Союз кондитерів Н" - 1 183 372,90 (один мільйон сто вісімдесят три тисячі триста сімдесят дві гри. 90 коп.) гривень у солідарному порядку.»

В обґрунтування позову ліквідатор зазначає, що керівник та засновники боржника вчинили дії та допустили бездіяльність по відношенню до боржника, чим умисно довели його до банкрутства.

Ліквідатор вказує, що на виконання повноважень покладених на арбітражного керуючого Кодексом України процедур банкрутства та постановою Господарського суду Миколаївської області від 06.08.2024 було здійснено ряд заходів, зокрема:

3 метою отримання фінансово-господарської документації, печатки, штампів та матеріальних цінностей направлено було запит на відому адресу банкрута.

Згідно витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 12.01.2024 за №47, керівником ТОВ "Союз кондитерів Н" гр. ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 .

Вказує, що на виконання повноважень ліквідатора здійснено виїзд за адресою боржника - АДРЕСА_8 , встановлено, що за вказаною адресою знаходиться двоповерховий нежитловий будинок, місцезнаходження ТОВ "Союз кондитерів Н" не встановлено, що підтверджується відповідним актом.

Зазначає, що з метою проведення аналізу фінансово-господарської діяльності направлено запит № 02-01/320 від 28.09.2024 року колишньому керівнику та власнику ОСОБА_1 з вимогою передати усі фінансово-господарські документи та матеріальні цінності боржника. Вказаний лист повернувся ліквідатору «за закінченням строку зберігання».

За твердженнями ліквідатора, у зв?язку з ухиленням зазначених осіб від передачі документації ліквідатор був вимушений здійснювати аналіз фінансово-господарської діяльності без первинної, установчої та фінансово-господарської документації банкрута за матеріалами, наявними у судовій справі та витребуваних ліквідатором. З цією метою, було направлено запити в усі державні установи, що здійснюють реєстрацію рухомого та нерухомого майна, ведуть статистичну звітність та здійснюють контроль в галузі податкового законодавства, отримано статистичну звітність від Головного управління статистики у Миколаївській області за 2019-2021 роки. Згідно наданої відповіді від вказаної установи банкрут не надавав звітність.

Отже, як вказує ліквідатор, при вивченні зазначених матеріалів отримано відомості, з яких вбачається, що керівником ТОВ "Союз кондитерів Н" ОСОБА_1 здійснювалось неефективне управління підприємством, і як наслідок, на думку ліквідатора, аби уникнути відповідальності за доведення ТОВ "Союз кондитерів Н" до банкрутства. З аналізу усієї наявної інформації ліквідатором зроблено висновок, що керівник та засновники боржника вчинили дії та проявив по відношенню до боржника бездіяльність, чим створили умови для його стійкої неплатоспроможності та банкрутства - умисно довели боржника до банкрутства. Також звертає увагу на те, що усі кошти, отримані боржником від кредиторів використані ТОВ "Союз кондитерів Н" не за цільовим призначенням, без мети отримання прибутку, що мало наслідком втрату платоспроможності та банкрутство цього підприємства.

Окрім цього ліквідатором зазначено, що за результатами його аналізу підтвердилось проведення сумнівних та незаконних господарських операції за керівництвом директора (власника) ОСОБА_1 , посилаючись на укладення ТОВ «Союз кондитерів Н» із ПП «Деліція» договору поставки № 34/2020 від 01.04.2020.

Також ліквідатор у заяві зазначає, що на дату подання позову ліквідаційну масу не сформовано у зв`язку з відсутністю будь-яких майнових активів, дебіторську заборгованість списано як безнадійну (за відсутності первинної документації та спливом строку позовної давності). Вартість ліквідаційної маси ТОВ "Союз кондитерів Н" на даний час дорівнює 0,00 грн., а встановлена судом заборгованість боржника перед кредиторами - 1183372,9 грн. Отже, ліквідатор вказує, що існує прямий зв`язок між діями колишнього керівника та учасників боржника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вважає, що боржник набув стану неспроможності саме у зв`язку з бездіяльністю, неефективними та протизаконними діями, а також особистою заінтересованістю зазначених вище осіб залишити це підприємство без майна та можливості повернути кошти отримані від кредиторів.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.11.2024 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1362/24 та визначено головуючим у справі суддю Давченко Т.М.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.11.2024 вказану заяву залишено без руху. Встановлено заявнику строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 19.11.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання на 17.12.2024.

04.12.2024 до суду від представника відповідачів надійшов відзив на заяву, у якому відповідачі заперечують проти пред`явлених вимог арбітражного керуючого, вважають позовну заяву необґрунтованою та безпідставною з огляду на наступне.

Вважає, що учасниками та директором ТОВ «Союз кондитерів Н» не вчинялось жодних дій на шкоду товариству, дій які б свідчили про умисне особисте збагачення та несли істотну вигоду у вигляді збільшення їх активів, зокрема:

- нікому не надавалися фінансова допомога без достатніх правових підстав, не надавалися грошові коти у безоплатне використання.

- не відчужувались основні засоби.

- не відчужувались запаси.

- не відчужувались корпоративні права.

- не укладалися договори, у т. ч. фіктивні на відчуження майна товариства.

- не виводились кошти із товариства на пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб.

- доказів розтрати, нецільового використання коштів ліквідатором також не надано.

Враховуючи наведене, вважає, що доказів умисних та неправомірних дій відповідальних осіб боржника, ліквідатором не надано, як і не надано доказів, що усі кошти отримані боржником від кредиторів використані боржником не за цільовим призначенням, без мети отримання прибутку. Ліквідатором не доведено причинно-наслідковий зв`язок, відповідно до ч. 2 ст. 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України, та взагалі не зазначено, які ж дії/бездіяльність директора та засновників, на його думки, призвели до відкриття ліквідаційної процедури відносно товариства.

Вважає, що відповідно до доданих до заяви доказів не вбачається як жодного навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства з боку відповідачів так і не має економічних ознак з доведення до банкрутства. Ліквідатором не встановлено обставин доведення боржника до банкрутства, з огляду на відсутність доказів заволодіння будь-яким із відповідачів майном та грошовими коштами боржника, на відсутність доказів прийняття рішень, спрямованих на зменшення активів боржника, що призвели до банкрутства боржника, а тому вважає, що відсутні підстави для покладення на керівника та засновників банкрута субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника.

Ухвалою від 17.12.2024, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі; підготовче засідання відкладено на 20.01.2025.

Ухвалою суду від 20.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 17.03.2025.

Ухвалою суду від 17.03.2025, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 22.04.2025.

Ухвалою суду від 22.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 27.05.2025.

Ухвалою суду від 13.06.2025, повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання 27.05.2025 не відбулося з технічних причин, про що складено відповідний акт. Наступне підготовче засідання призначено на 13.02.2024.

Ухвалою суду від 26.02.2024, повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання 13.02.2024 не відбулося у зв`язку з відрядженням головуючого судді. Дата наступного підготовчого засідання - 07.07.2025.

Ухвалою суду від 07.07.2025, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 04.08.2025.

Ухвалою суду від 04.08.2025, занесеною до протоколу судового засідання, у зв`язку з відсутністю позивача підготовче засідання відкладено 29.09.2025.

Ухвалою суду від 29.09.2025 повідомлено учасників справи, що підготовче засідання не відбулося, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання спостерігалась непрацездатність підсистеми "Відеоконференцзв`язок" (vkz.court.gov.ua), що підтверджується актом про знеструмлення електромережі суду, вихід з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що вплинули на безперебійність та функціонування автоматизованої системи від 29.09.2025. Наступне судове засідання призначено на 20.10.2025.

20.10. 2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 08.12.2025.

Ухвалою від 08.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 10.02.2026.

Судове засідання 10.02.2026 не відбулося, оскільки протягом визначеного часу для проведення судового засідання не вдалось встановити стабільне з`єднання з сервером ВКЗ.

Ухвалою суду від 10.02.2026 повідомлено учасників у справі про те, що наступне судове засідання відбудеться 23 лютого 2026 року.

У судове засідання 23.02.2026 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення ухвали суду від 10.02.2026 до електронного кабінету сторін.

У судовому засіданні 23.02.2026 суд повідомив про підписання скороченої (вступної та резолютивної частини) частини рішення без проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Постановою суду від 06.08.2024 ТОВ «Союз кондитерів Н» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Пляку С.В. та ін.

Наразі провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури та здійснюється відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 28.09.2024) ТОВ «Союз кондитерів Н» (код 39945878) перебуває в стані припинення. Керівником товариства є ОСОБА_1 ( дата набуття повноважень 11.08.2015); засновниками є ОСОБА_2 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 4500,00 грн), ОСОБА_3 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 4500,00 грн), ОСОБА_1 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 7500,00 грн), ОСОБА_4 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 9000,00 грн), ОСОБА_5 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 4500,00 грн), кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - ОСОБА_1 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 0,00 грн), кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - ОСОБА_4 (розмір частки статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) якого 0,00 грн). Види економічної діяльності: 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами (основний); 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Частиною першою статті 619 ЦК України регламентовано, що договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно із частиною першою статті 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Частиною третьою цієї статті ГК України унормовано, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом з боржником відповідають за його зобов`язаннями у випадках, передбачених, зокрема, КУзПБ.

Згідно частини другої статті 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Визначене нормами КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності, як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Таким чином, у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства.

Визначене нормами КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності, як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Такими елементами є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

Об`єктом вказаного правопорушення є ті майнові права боржника та його кредиторів, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами частини другої статті 61 КУзПБ.

Суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника.

Об`єктивну сторону правопорушення становлять дії / бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства.

Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії / бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам.

За змістом частини другої статті 61 КзПБ вказані умисні дії / бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.

Щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).

Такі правові висновки щодо застосування норм частини другої статті 61 КУзПБ викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 19.06.2024 у справі №906/1155/20 (906/1113/21).

Водночас визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини другої статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статей 74, 76, 77 ГПК України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями/бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на кредитора/ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №910/21232/16, від 14.07.2020 у справі №904/6379/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17).

Своєю чергою, відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/21323/16, від 15.02.2022 у справі № 927/219/20, від 15.02.2023 № 902/1078/16, від 07.03.2023 №911/101/21 (911/3174/21)), від 10.08.2023 у справі № 911/2581/14 (911/1311/22).

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб довести відсутність своєї вини у банкрутства боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

При цьому, господарський суд відзначає, що відсутність в матеріалах справи доказів, поданих відповідачами на користь спростування своєї вини, тобто суб`єктивної сторони відповідного правопорушення, не свідчить про наявність або відсутність відповідного факту або фактів, тобто сукупності дій та обставин, яким суд може надати оцінку із застосування встановлених процесуальним законом засобів доказування, та які є підставою для цієї відповідальності.

Відповідно, у разі якщо суд, розглядаючи справу про притягнення до субсидіарної відповідальності засновників та керівника банкрута, дійде висновку про відсутність підстав вважати наявними обставини, віднесених до об`єктивної сторони діяння, підстав для такої відповідальності немає.

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

Якщо дії особи, які мали вплив на економічну (юридичну) долю боржника викликають об`єктивні сумніви в тому, що вона керувалася інтересами боржника, на неї переходить тягар доведення того, що результати зазначених дій стали наслідком звичайного господарського обороту, а не викликані використанням нею своїх можливостей, що стосуються визначення дій боржника, як таких, що вчиненні на шкоду інтересам боржника та його кредиторів. У такому разі небажання особи, яка притягується до субсидіарної відповідальності, надати суду докази має кваліфікуватися згідно із частиною другою статті 74 ГПК України виключно як відмова від спростування фактів, на наявність яких аргументовано з посиланням на конкретні документи вказує процесуальний опонент. У силу статті 13 ГПК України особа, що бере участь у справі, яка не вчинила відповідних процесуальних дій, несе ризик настання наслідків такої свої поведінки.

Отже, виходячи зі змісту частини другої статті 61 КУзПБ, суд оцінює істотність впливу дій (бездіяльності) третіх осіб на становище боржника, перевіряючи наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) цих осіб та фактичною неплатоспроможністю боржника (доведенням його до банкрутства).

Для визначення статусу особи як відповідача по субсидіарній відповідальності за зобов`язаннями боржника ліквідатор має проаналізувати, а суд під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності та з`ясуванні наявності підстав для покладення на цих осіб субсидіарної відповідальності має дослідити сукупність правочинів та інших юридичних дій, здійснених під впливом осіб, а також їх бездіяльність, що сприяли виникненню кризової ситуації, її розвитку і переходу в стадію банкрутства боржника.

Об`єктом оцінки суду в цьому випадку є надані ліквідатором докази на підтвердження доведення діями чи бездіяльністю третіх осіб боржника до банкрутства до яких належить, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника складений у відповідності до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності.

Саме детальний аналіз фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №906/904/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15 (902/579/20)).

Господарський суд відзначає, що заява ліквідатора, яка розглядається, не містить жодних доказів на підтвердження того, що керівником та учасниками (засновниками) боржника здійснювалось неефективне управління підприємством та, зокрема докази, що у зв`язку з їх бездіяльністю, неефективними діями боржник набув стану неплатоспроможності.

При вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення ч. ч. 1 і 3 ст. 4 КУзПБ (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №927/219/20).

Суд вказує, що зазначаючи про субсидіарну відповідальність у цій справі відповідачів, ліквідатором не встановлювались обставини розподілу повноважень в господарстві, обставини неподільності шкоди, завданої боржнику, не зазначено про ступінь вини кожного з відповідачів.

Ліквідатором не додано жодних документів на підтвердження тих чи інших управлінських рішень або впливу на рішення підприємства, а відтак встановити наявність чи відсутність у діях (бездіяльності) осіб, які є відповідачами у справі ознак доведення юридичної особи до банкрутства одночасно із встановленням ступнею вини кожного неможливо.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 927/219/20).

Розглядаючи дану справу, господарський суд враховує, що потерпілою особою в цих обставинах є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника.

Об`єктивну сторону правопорушення становлять дії / бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність і боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства.

Водночас такий зміст не обмежується вичерпним переліком дій / бездіяльності суб`єктів правопорушення, а їх характер саме як протиправний оцінюється за відповідними правовими та економічними показниками.

Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (див. також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) (пункт 66), від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 (провадження № 12-185гс19, пункт 7.56)).

Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії/ бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам.

За змістом частини другої статті 61 КзПБ вказані умисні дії/бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.

Законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону відповідного правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини першої статті 215 ГК України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо.

Наведений перелік обставин, які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, не є вичерпним.

Необхідно зауважити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).

Наведена правова позиція Верховного Суду в питанні складу правопорушення, за яке покладається субсидіарна відповідальність у справі про банкрутство, сформульована та викладена у постановах від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 у справі № 927/1099/13, від 18.10.2018 у справі № 923/1297/14, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15, від 03.09.2019 у справі № 923/1494/15, від 10.03.2020 у справі № 902/318/16, від 10.12.2020 у справі № 922/1067/17, а також підтримана у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21).

Як зазначає заявник, стан банкрута ТОВ «Союз кондитерів Н» знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з поведінкою всіх відповідачів, оскільки відповідачами не вживалося будь-яких своєчасних, необхідних, розумних дій щодо запобігання банкрутству ТОВ «Союз кондитерів Н», зокрема керівником товариства здійснювалось неефективне управління підприємством, і як наслідок, на думку ліквідатора, аби уникнути відповідальності за доведення ТОВ «Союз кондитерів Н» до банкрутства; з аналізу наявної у ліквідатора інформації зроблено висновок, що керівник та засновники боржника вчинили дії та проявили по відношенню до боржника бездіяльність, чим створили умови для його стійкої неплатоспроможності та банкрутства - умисно довели боржника до банкрутства; керівником не приймалося будь-яких рішень, необхідних для запобігання банкрутству та недопущення збитків кредиторам; при проведенні аналізу фінансово-господарського стану боржника обставини погіршення економічного стану боржника, якому передувало проведення сумнівних та незаконних господарських операції за керівництвом директора (власника) ОСОБА_1 - підтвердились; поточна, критична та понадкритична неплатоспроможність зумовлена: неправомірними діями відповідальних осіб боржника та його засновників, спад кон`юнктури в економіці в цілому, зменшення купівельної здатності населення та суб`єктів господарювання внаслідок знецінення обігових коштів, а також їх дефіциту, відмови контрагентів від пролонгації договорів про співпрацю, нестабільності фінансового і валютного ринків; усі кошти отримані боржником від кредиторів використані боржником не за цільовим призначенням, без мети отримання прибутку; в діяльності боржника не вбачаються ознаки фіктивного банкрутства.

Господарський суд не погоджується з наведеними доводами, як з кожним окремо так і з тим фактом, що їх сукупність може свідчити про наявність підстав для відповідальності учасників ТОВ «Союз кондитерів Н».

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Як зазначено вище, у відповідності до частини 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Положення частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, як спеціального закону, визначаючи такий різновид цивільної відповідальності як субсидіарна, конкретизують суб`єктний склад осіб, до яких може бути застосований цей різновид відповідальності, підставі та умови для її застосування для кожного із суб`єктів цієї відповідальності.

Таким чином, законодавство пов`язує можливість покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб лише у зв`язку з наявністю вини конкретних осіб у доведенні до банкрутства боржника.

Наведені вище обставини наявності вини керівника в цій частині не зумовлюють.

Необхідна сукупність обставин, що утворюють склад відповідного правопорушення (зокрема доведення боржника до банкрутства його засновником (учасником, керівником тощо), недостатність майна / активів у складі ліквідаційної маси для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів та розмір субсидіарної відповідальності) повинна бути підтверджена доказами, які відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 ГПК України.

КУзПБ не містить вичерпного переліку доказів, які підтверджують факт доведення боржника до банкрутства.

При цьому до таких доказів належать, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, висновок про наявність або відсутність ознак доведення боржника до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення, складені відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності, тощо.

У постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду виснував, що ураховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, суд з огляду на регламентований КУзПБ порядок та етапи формування ліквідаційної маси, зміни, яких вона зазнає під час ліквідаційної процедури, зазначає, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ.

Цей порядок передбачає, що:

- арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (пункт 3 частини другої статті 12 КУзПБ);

- господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (частина десята статті 39 цього Кодексу);

- розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (частина третя статті 44 КУзПБ);

- ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України від 13.07.2023 № 3249-IX, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).

Верховний Суд також зазначив, що аналіз фінансового стану банкрута має відповідати вимогам Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (далі - Методичні рекомендації), оскільки ці рекомендації розроблено з метою визначення однозначних підходів під час аналізу фінансово-господарського стану підприємств щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для вжиття заходів щодо запобігання банкрутству підприємств, а також виявлення резервів підвищення ефективності виробництва та відновлення платоспроможності підприємств шляхом їх санації.

Звідси, керуючись наведеними положеннями зазначеного Кодексу щодо обов`язків арбітражного керуючого під час проведення процедури банкрутства та щодо етапів, умов та підстав для здійснення оцінки фінансово-господарського стану боржника, суд доходить висновку, що відповідні дії арбітражного керуючого (розпорядника майна, ліквідатора) є передумовами у дослідженні та виявленні підстав для порушення питання про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Тобто відповідна діяльність з виявлення передумов для субсидіарної відповідальності розпочинається з введенням процедури розпорядження майном боржника у справі про банкрутство. Тому відповідний звіт/висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Отже, висновок щодо передумов для субсидіарної відповідальності формується у звіті ліквідатора за результатами здійснення ним аналізу фінансового стану банкрута, а згідно зі змінами, внесеними Законом від 13.07.2023 № 3249-IX, у складеному відповідно до Методичних рекомендацій висновку за результатами здійснення аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абзац п`ятий частини першої статті 61 КУзПБ).

В свою чергу, як вбачається з наявного в матеріалах справи аналізу фінансово - господарського стану ТОВ «Союз кондитерів Н» станом на 12.10.2024, складеного ліквідатором Плякою С.В., за висновками якого, в результаті проведеного аналізу встановлено:

- показники поточної неплатоспроможності ТОВ «Союз кондитерів Н» по періодах, що передують прийняттю рішення про подальшу долю підприємства (01.01.2021 - 01.01.2024) мають від`ємний результат;

- відповідно до п.3.2.1 Методичних рекомендацій, фінансовий стан підприємства, у якого на початку та в кінці звітного періоду мають місце ознаки поточної неплатоспроможності, відповідає законодавчому визначенню боржника, який неспроможний виконати свої грошові зобов`язання перед кредиторами, у тому числі зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати. Таким чином, стосовно ТОВ «Союз кондитерів Н» мають місце ознаки поточної неплатоспроможності, що відповідає законодавчому визначенню його як боржника;

- ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства, мають місце, так як за підсумками останнього звітного періоду, що передував прийняттю рішення щодо подальшої долі ТОВ «Союз кондитерів Н», мали місце ознаки поточної неплатоспроможності, показник покриття (Кп), забезпечення власними засобами та коефіцієнт автономії (Ка) у кінці звітного періоду менші його нормативного значення;

- станом на 01.01.2024 ТОВ «Союз кондитерів Н» знаходиться у стані понадкритичної неплатоспроможності, коли задоволення визнаних судом кредиторських вимог можливе тільки шляхом застосування до боржника ліквідаційної процедури;

- починаючи з 01.01.2021 відбулось різке зменшення розміру показника чистих активів ТОВ «Союз кондитерів Н» на фоні стійкої критичної неплатоспроможності. В результаті проведеного аналізу фінансово- господарської діяльності боржника ТОВ «Союз кондитерів Н» за період з 01.01.2021 до 01.01.2024 встановлено наявність ознак дій, що призвели до різкого погіршення фінансового стану підприємства, які можна визнати, як доведення до банкрутства ТОВ «Союз кондитерів Н»;

- в діяльності ТОВ «Союз кондитерів Н» не вбачаються ознаки фіктивного банкрутства. В результаті проведеного аналізу встановлено, що на початок останнього звітного періоду, який передував прийняттю кредитором боржника рішення про звернення до Господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, були присутні всі ознаки його критичної неплатоспроможності;

- арбітражний керуючий не має яких-небудь підтверджуючих даних відносно надання боржником контрагентам недостовірних відомостей про своє майно в бухгалтерському балансі або в інших документах, які свідчать про його фінансовий або майновий стан, який фактично характеризується ознаками понадкритичної неплатоспроможності;

- прогнозні показники щодо імовірності банкрутства ТОВ «Союз кондитерів Н» свідчать про такий стан підприємства, коли розрахунки з кредиторами можливі тільки при застосуванні до боржника ліквідаційної процедури.

Так, ліквідатором під час здійснення аналізу фінансово-господарського стану підприємства не було проаналізовано першопричини погіршення показників товариства, не було враховано суті господарської діяльності та обставини за яких такі показники знизились та товариства не змогло вчасно виконати зобов`язання перед ПП «Деліція» у лютому - березні 2022 року.

Суд зазначає, що звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, складений відповідно до Методичних рекомендацій, не становить безумовний доказ доведення боржника до банкрутства, а його наявність (або його недоліки) чи відсутність не є визначальним критерієм притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності, оскільки встановлення підстав для її покладення належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, у тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування (висновок, викладений у постанові від 22.04.2021 у справі № 915/1624/16).

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20(906/1113/21) та згідно з якою відповідний звіт / висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Враховуючи наведене, висновки, викладені в Аналізі фінансово - господарського стану ТОВ «Союз кондитерів Н» в основу судового рішення про притягнення відповідачів до субсидіарної відповідальності покладені бути не можуть.

Окрім цього ліквідатор зазначає, що за результатами його аналізу підтвердилось проведення сумнівних та незаконних господарських операції за керівництвом директора (власника) ОСОБА_1 , з посиланням на укладення ТОВ «Союз кондитерів Н» із ПП «Деліція» договору поставки № 34/2020 від 01.04.2020.

Суд зазначає, що реальність господарських операцій між сторонами ніким спростована не була, про що свідчить рішення Господарського суду Миколаївської області № 915/272/22 від 10.01.2023. Вказаний договір поставки № 34/2020 від 01.04.2020 не визнавався удаваним, недійсним або фіктивним. Тому посилання ліквідатора на незаконність (сумнівність) господарських операцій за договором поставки № 34/2020 від 01.04.2020 не підтверджується належним чином.

Відтак дії/бездіяльність керівника/учасників в цій частині не мають ознак ані доведення до банкрутства, ані свідчать про те, що вони є причиною настання обставин неплатоспроможності.

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Більш вірогідним є те, що дії керівника або учасників господарства, про які йдеться в заяві про притягнення їх до відповідальності, враховуючи наведену вище оцінку Аналізу фінансово-господарської діяльності банкрута та обставин, відомих суду, не були безпосередньою причиною неплатоспроможності боржника. Відтак, підстави покладення на керівника та засновників боржника відповідальності, передбаченої ст. 61 КУзПБ відсутні.

За загальним правилом, факт наявності ознак доведення до банкрутства боржника повинен бути підтверджений доказами, які відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 ГПК України.

Верховний Суд у постановах від 16.06.2020 у справі № 910/21232/16, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 у справі № 923/1432/15 та від 10.03.2020 у справі № 902/318/16 дійшов правових висновків, що для вирішення питання щодо кола необхідних і достатніх обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, виходячи з диспозиції частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та частини 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства та з урахуванням підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство (статті 1, 39 Кодексу України з процедур банкрутства) є необхідність конкретизації об`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства/банкрутства з вини відповідальних суб`єктів, на які покладається субсидіарна відповідальність, виходячи, зокрема із сукупності таких обставин щодо Боржника та дій (бездіяльності) відповідальних суб`єктів:

1) вчинення суб`єктами відповідальності, за відсутності у боржника будь-яких активів, будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо); при цьому не забезпечені реальними активами внески до статутного фонду боржника, активами не вважаються;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення/вчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення);

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення/вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

Верховний Суд у наведених постановах також вказав, що оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності (відповідно до наведених моделей) на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (стаття 42 Господарського кодексу України).

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за наведені дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності окрім вини є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

При цьому, виходячи з положень статті 73 та частини першої статті 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), обставини існування або відсутності будь-якого із наведених елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Отже, субсидіарна відповідальність покладається на керівників при наявності підтвердження вини у доведенні юридичної особи до стану неплатоспроможності.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що доказів умисних та неправомірних дій відповідальних осіб боржника, - ліквідатором не надано, як і не надано доказів, що усі кошти отримані боржником від кредиторів використані боржником не за цільовим призначенням, без мети отримання прибутку.

Ліквідатором не доведено причинно-наслідковий зв`язок, відповідно до ч.2 ст. 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 ГПК України, взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність керівника та засновників, на його думку, призвели до відкриття ліквідаційної процедури відносно товариства.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/ бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

Суд вважає, що ліквідатор не довів використання особами (учасниками/ керівником) належних їм суб`єктивних прав не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами із використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню.

Отже, дій або бездіяльності щодо погіршення фінансового стану боржника, які б очевидно призводили до банкрутства жодними доказами не підтверджено.

Висновки ліквідатора про наявність підстав для покладення на керівника та засновників боржника субсидіарної відповідальності, ґрунтуються на узагальненнях та припущеннях, не відповідають засадам доведення необхідних фактичних обставин, про які наведено вище в цьому рішенні та не можуть бути покладені в основу судового рішення про притягнення зазначених осіб до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями банкрута.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз кондитерів Н" арбітражного керуючого Пляки С.В.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз кондитерів Н" арбітражного керуючого Пляки С.В. про покладення субсидіарної відповідальності на засновників та керівника боржника - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено та підписано 02.03.2026.

Суддя Т.М. Давченко