ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. Справа № 927/98/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" та Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025

у справі № 927/98/25 (суддя Демидова М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач; ПрАТ "НЕК "Укренерго"; Компанія; апелянт-1; скаржник-1) звернулось з позовом до Господарського суду Чернігівської області про стягнення з Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (надалі - відповідач; АТ "Чернігівобленерго"; Товариство; апелянт-2; скаржник-2) 206 731,93 грн 3% річних та 444 810,48 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0531-02041-ПП від 01.01.2024 у частині своєчасної оплати послуг з передачі електричної енергії у період з вересня по грудень 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.02.2025 відкрито провадження у справі № 927/98/25.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 165 440,07 грн 3% річних, 444 810,48 грн інфляційних втрат та 7 323,01 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Як зазначено місцевим господарським судом, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, такий є обґрунтованим та арифметично правильним, а тому позовні вимоги в частині стягнення 444 810,48 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи приписи ч. 5 статті 254 ЦК України, за перерахунком суду 3% річних за період з 16.11.2024 по 28.01.2025 підлягають стягненню у розмірі 165 440,07 грн, оскільки позивачем у наданому розрахунку 3% річних помилково визначено початок таких періодів прострочення виконання зобов`язань зі сплати за послуги з передачі електричної енергії.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з АТ «Чернігівобленерго» 3% річних - 41 291,86 грн є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, також судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт-1 зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору визначений чіткий термін виконання зобов`язання відповідачем - певна календарна дата. З правового аналізу статті 254 ЦК України вбачається, що вказана норма, зокрема, частини перша-четверта, регулюють закінчення строку, який визначений роками, півроком або кварталом року, місяцями, у півмісяця та тижнями, і лише у випадку, коли останній день строку, закінчення якого визначено частинами першою-четвертою цієї статті, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку, згідно з частиною п`ятою цієї статті, є перший за ним робочий день. Водночас правила цієї статті не поширюються на договірні правовідносини сторін, коли ними у свободі договору (стаття 627 ЦК України) досягнуто домовленості про призначення кінцевої календарної дати виконання зобов`язання за договором, з огляду на норми частини першої статті 530 ЦК України, яка визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); статті 629 ЦК України, відповідно до якої договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також принцип належного виконання зобов`язань, який полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Відтак, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що оплата відповідачем має здійснюватися виключно в межах графіків, без прив`язки до банківських, святкових, робочих чи вихідних днів.

Отже, як вважає скаржник, Господарський суд Чернігівської області частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та відмовляючи у стягнені 41 291,86 грн не досліджено умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії щодо зазначення в останньому чіткого терміну виконання зобов`язання відповідачем - АТ «Чернігівобленерго».

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді від 14.04.2025, апеляційна скарга в справі № 927/98/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25. Призначено апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 до судового розгляду.

На адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ "Чернігівобленерго" просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення у відповідній частині (3% річних у сумі 41 291,86 грн) - без змін. Згідно тверджень відповідача, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, перевіривши наданий Компанією розрахунок 3% річних, дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що в наданому розрахунку 3% річних невірно визначено початок періодів прострочення виконання зобов`язань зі сплати за послуги з передачі електричної енергії, оскільки граничний строк для сплати у таких періодах припадає на вихідний день, а отже прострочення виконання такого зобов`язання починається з першого за ним робочого дня. Такий висновок, на думку Товариства, узгоджується з умовами укладеного між сторонами договору № 0531-02041-ПП та відповідає приписам, зокрема, статті 254 ЦК України.

Також не погоджуючись із прийнятим рішенням до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось й АТ "Чернігівобленерго", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 в частині стягнення з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 66 671,02 грн 3% річних та прийняти нове про відмову у задоволені позову в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині стягнення 66 671,02 грн 3% річних прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків встановленим обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню.

Апелянтом-2 зазначається, що "НЕК "Укренерго" не підтверджено жодним доказом правильність визначення розміру поетапних платежів в межах кожного розрахункового періоду, у зв`язку з чим, підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних за порушення строків здійснення поетапних платежів відсутні. Тобто, у зв`язку з фактичним визнанням Товариством обсягу та вартості наданої послуги в цілому за розрахунковий період, суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення помилково, на думку скаржника-2, дійшов висновку про відсутність обов`язку Компанії підтверджувати обсяг наданої послуги у відповідній декаді розрахункового періоду шляхом подання даних Адміністратора комерційного обліку, що передбачено пунктом 5.1 договору та прямо впливає на розмір 3% річних, нарахованих за прострочення здійснення саме поетапних платежів, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних за прострочення оплати планової вартості послуги.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025, апеляційна скарга в справі № 927/98/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25. Об`єднано апеляційні скарги Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Призначено розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" та Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 до спільного судового розгляду.

Судовою колегією зазначається, що письмового відзиву на апеляційну скаргу Товариства від Компанії на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

До суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 927/98/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 914/2625/23 та оприлюднення у встановленому порядку повного тексту постанови.

Також від сторін надійшли додаткові пояснення щодо суті спору, у яких викладені додаткові доводи щодо задоволення апеляційних скарг.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник апелянта-1 в судовому засіданні 16.02.2026 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник скаржника-2 підтримав вимоги апеляційної скарги та клопотав про її задоволення в повному обсязі.

В свою чергу, представники апелянтів заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, поданої протилежною стороною.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає таке.

В силу ст. 228 ГПК України суд за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи може зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Так, з огляду на вказані приписи суд має право, втім не зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Крім того, відповідачем не наведено аргументів неможливості здійснення апеляційного розгляду цієї справи зважаючи на предмет та підстави заявленого позивачем позову.

Враховуючи обставини справи, що розглядається, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта-2 в межах викладених останнім доводів та вимог, а також про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги скаржника-1 виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворена як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого знаходяться у державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

Приватне акціонерне товариство «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі (ОСП) - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Відповідно до ст. 634 ЦК України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), від 14.03.2018 № 309 (із змінами та доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 29.09.2023 № 1763) Національною енергетичною компанією «Укренерго» наказом № 549 від 03.10.2023 було затверджено умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії, умови якого набули чинності з 01.01.2024.

Акціонерним товариством «Чернігівобленерго» 18.10.2023 подана заява-приєднання до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

Листом НЕК «Укренерго» від 18.10.2023 № 01/53339 повідомила АТ «Чернігівобленерго» про укладання договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0531-02041-ПП, дата акцептування 01.01.2024.

Таким чином, 01.01.2024 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Акціонерним товариством "Чернігівобленерго" укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0531-02041-ПП (скорочено - Договір).

За умовами пункту 2.1. Договору (у редакції наказу НЕК "Укренерго" від 07.06.2024 № 343) за цим договором оператор системи передачі безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору.

Послуга, яка надається за цим договором згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010), має код: 35.12.

Згідно з підпунктом 2 пункту 9.3. Договору користувач зобов`язується здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за послугу на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до абз. 1, 2 пункту 4.1. Договору планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Тариф на послуги з передачі електричної енергії встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється оператором системи передачі на офіційному вебсайті https://ua.energy/.

У разі зміни тарифу на послугу з передачі електричної енергії оператор системи передачі здійснює розрахунок належної до сплати вартості послуги за новим тарифом, починаючи з дня введення в дію відповідного тарифу, згідно з рішенням НКРЕКП про зміну тарифу (п.6.3 Договору).

Згідно з пунктом 4.2. Договору при розрахунку вартості наданої послуги застосовується:

для користувачів-підприємств "зеленої" електрометалургії, а також електропостачальників, що здійснюють постачання електричної енергії підприємству "зеленої" електрометалургії - тариф на послуги з передачі електричної енергії для підприємств "зеленої" електрометалургії (у випадку підтвердження цим підприємством відповідного статусу та встановлення для оператора системи передачі відповідного тарифу згідно з чинним законодавством);

для користувачів, що здійснюють експорт/імпорт електричної енергії до/з країн периметру у період після приєднання оператора системи передачі до ІТС механізму - ставка плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру;

для інших користувачів - тариф на послуги з передачі електричної енергії для користувачів системи (крім підприємств "зеленої" електрометалургії).

За умовами пункту 5.1. Договору для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяги послуг.

Плановий обсяг послуги визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії.

Фактичний обсяг послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Відповідно до пункту 6.2. Договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків: 1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних Адміністратора комерційного обліку за кожну декаду розрахункового періоду.

За умовами пункту 6.4. Договору користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі послуги, наданих оператором системи передачі, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається Адміністратору комерційного обліку протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості послуги після коригування обсягів та вартості послуг користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно) або Акт приймання-передачі послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді оператор системи передачі направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники Акта приймання-передачі послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем.

Згідно з пунктом 10.3. Договору рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги, повідомлення вважаються отриманими стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, яка підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється стороною на виконання цього Договору через сервіс, вважається одержаним іншою стороною з моменту набуття документом статусу "Доставлено" у сервісі.

Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичному документу, який міг би бути створений однією зі сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

За умовами п. 10.4. Договору будь-які документи, що створюються/укладаються сторонами під час виконання цього Договору (у тому числі акт приймання-передачі послуги або акт коригування до акта приймання-передачі послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставляння власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового не функціонування сервісу, про що оператор системи передачі зобов`язаний повідомити на своєму офіційному вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено законом) за допомогою сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний обома сторонами у один і той самий спосіб (в залежності від форми документу).

Згідно п. 14.1. Договору він набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної у повідомленні оператора системи передачі, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення.

На виконання умов Договору в період з вересня по грудень 2024 року позивачем відповідачу надано послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 64 261 828,26 грн, що підтверджується Актами приймання-передачі послуги з вересня по грудень 2024 року та Актами коригування:

№ ПРА-0005819 за вересень 2024 року від 30.09.2024 на суму 11733777,02 грн;

№ ПРА-0006358 за жовтень 2024 року від 31.10.2024 на суму 15993280,78 грн;

№ ПРА-0006938 за листопад 2024 року від 30.11.2024 на суму 16993162,90 грн;

№ ПРА-0007548 за грудень 2024 року від 31.12.2024 на суму 19489013,99 грн;

№ ПРА_К-0007498 від 21.10.2024 до Акта приймання-передачі послуги № ПРА-0004702 від 31.07.2024 на суму 11261102,87 грн;

№ ПРА_К-0007621 від 05.11.2024 до Акта приймання передачі послуги № ПРА-0005239 від 31.08.2024 на суму 11141381,77 грн;

№ ПРА_К-0007730 від 05.12.2024 до Акта приймання передачі послуги № ПРА-0005819 від 30.09.2024 на суму 1 грн.

Позивачем за період з вересня по грудень 2024 року в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" формувалися та виставлялися відповідачу рахунки-фактури за послугу з передачі електричної енергії з використанням електронного цифрового підпису (планові та фактичні).

Матеріали справи містять вимоги Національної енергетичної компанії "Укренерго" № 01/58581 від 19.09.2024 та № 01/72359 від 20.11.2024 про виконання умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії, адресовані відповідачу.

За доводами позивача, відповідач, всупереч умовам Договору свої зобов?язання з оплати за отримані послуги виконав несвоєчасно, що підтверджується платіжними інструкціями № від 29.11.2024 на суму 34221,53 грн; № від 29.11.2024 на суму 11733777,02 грн; № від 30.12.2024 на суму 16956525,39 грн; № від 29.01.2025 на суму 7867918,79 грн.

У зв?язку з простроченням термінів оплати вартості отриманих послуг у період з вересня по грудень 2024 року, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення 206 731,93 грн 3% річних та 444 810,48 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову та зазначав, що з 07.06.2024 сторони повинні керуватися положеннями договору про надання послуг з передачі електричної енергії в редакції наказу НЕК "Укренерго" від 07.06.2024 № 343; жодних документів на підтвердження планових обсягів послуги за кожну декаду відповідних розрахункових періодів позивачем не надано; наявні в матеріалах справи Акти приймання-передачі послуги не підтверджують планові обсяги та вартість послуги за відповідні декади розрахункових періодів, що прямо впливає на нарахований розмір 3% річних та інфляційних. Акти приймання-передачі послуги та рахунки містять посилання на договір від 01.01.2024 № 0531-02041-ПП, який припинив свою дію з 07.06.2024.

З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 8 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з передачі.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вже зазначалось, на виконання умов Договору в період з вересня по грудень 2024 року позивачем надано відповідачу послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 64 261 828,26 грн, що підтверджується відповідними Актами приймання-передачі послуги з вересня по грудень 2024 року та Актами коригування.

Всупереч умов Договору свої зобов?язання з оплати за отримані послуги відповідач виконав несвоєчасно, що підтверджується платіжними інструкціями № від 29.11.2024 на суму 34221,53 грн; № від 29.11.2024 на суму 11733777,02 грн; № від 30.12.2024 на суму 16956525,39 грн; № від 29.01.2025 на суму 7867918,79 грн.

Таким чином, обставини надання послуг, а також здійснення прострочення в оплаті отриманих послуг за Договором підтверджується матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з суті правовідносин, які склались між сторонами, та змісту Договору випливає, що одним із проявів взаємопов`язаності зобов`язань з оплати планового обсягу послуги та зобов`язань з оплати фактичного обсягу послуги, є те, що ці зобов`язання не можуть існувати одночасно за один і той же розрахунковий період.

Це означає, що існування зобов`язання з оплати планового обсягу послуги виключає можливість існування зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги за один розрахунковий період; існування зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги виключає можливість існування зобов`язання з оплати планового обсягу за один і той самий розрахунковий період.

Отже, зобов`язання з оплати планового обсягу послуги з передачі електричної енергії виникає як зобов`язання з передплати в строки, визначені договором, а припиняється в момент, коли згідно з умовами договору має виникнути зобов`язання з оплати вартості фактичного обсягу послуги з передачі електричної енергії.

При цьому, пунктами 6.2., 6.4. Договору сторони погодили порядок розрахунків як за планові, так і за фактичні обсяги послуг. У відповідача спочатку виникає обов`язок зі здійснення поетапної оплати планової вартості послуги у строки, встановлені в п. 6.2 договору, з подальшим перерахунком за фактичний обсяг послуги у строки, встановлені в п. 6.4 договору.

Крім того, судовою колегією акцентується, що в силу пп. 2 п. 9.3 Договору користувач (відповідач) зобов`язаний вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за послуги на умовах, визначних договором.

Оскільки укладеним між сторонами договором визначений саме такий порядок розрахунків за надану послугу, як оплата планових платежів та оплата за актом приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання користувачем як зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги, отриманої за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами ст.ст. 611, 625 ЦК України.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, зазначив таке:

При розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць (п. 168).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 24.11.2022 у справі № 927/713/21, від 23.11.2023 у справі № 925/654/22, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21.

Відповідне, як вважає колегія суддів, обґрунтовано враховано судом першої інстанції при вирішенні спору.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла в постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово та послідовно, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України зазначала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимогою (постанови від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (пункт 43), від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 (пункт 7.53), від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 (пункт 8.45), від 03.10.2023 у справі № 366/203/21).

Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 у справі № 910/3711/21 зазначив про те, що невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, як оплата планової вартості послуги, так і остаточний розрахунок за фактичний обсяг послуги по суті є одним і тим самим зобов`язанням із сплати послуги, що надається у відповідному розрахунковому періоді, розподіл такого обов`язку на окремі платежі у часі (попередня оплата, остаточний розрахунок) не створює умов для припинення існування таких частин зобов`язання.

Невиконане зобов`язання із сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.

Оскільки пунктом 6.2. Договору визначено порядок розрахунків за надану послугу як поетапну оплату планової вартості послуги та п. 6.4. Договору визначено порядок оплати на підставі рахунків та актів приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язань зі сплати планового та фактичного обсягів послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами статей 611, 625 ЦК України.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг, є порушенням договірного (грошового) зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

На це, як вважає судова колегія, слушно зверну увагу й суд 1-ої інстанції.

Поряд із цим, у статтях 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З наведеного слідує, що у статті 530 ЦК України охарактеризовані поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» і згідно з приписами її першої частини, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Це узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Разом з тим, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частини перша, друга статті 251 ЦК України).

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Відтак «строк» та «термін» це різні поняття, які не є тотожними.

За змістом статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як унормовано у статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина перша). До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року (частина друга). Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця (частина третя). Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку (частина четверта). Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина п`ята цієї статті).

З аналізу змісту цієї статті вбачається, що її частини перша, четверта регулюють закінчення строку, який визначений роками, півроком або кварталом року, місяцями, у півмісяця та тижнями, і лише у випадку, коли останній день строку, закінчення якого визначено частинами першою та четвертою цієї статті, припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку, згідно з частиною п`ятою цієї статті, є перший за ним робочий день.

Втім, вирішуючи спір у цій справі, суд попередньої інстанції послався на частину п`яту статті 254 ЦК України, проте не врахував, що поняття «термін виконання зобов`язання» і «строк виконання зобов`язання», які охарактеризовані у статті 530 ЦК України, як і поняття «строк» і «термін» не є тотожними, а тому не звернув увагу на те, що правило, передбачене частиною п`ятою статті 254 ЦК України стосується строку, тоді як умовами укладеного сторонами договору був визначений саме термін виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих йому послуг, оскільки відповідна оплата мала бути здійснена ним до певного числа розрахункового місяця чи певного числа місяця наступного за розрахунковим.

Правова позиції про те, що норми статті 254 ЦК України не підлягають застосуванню до регулювання подібних спірних правовідносин, наведена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.03.2025 у справі № 905/821/24.

Крім того, врахуванню підлягають і аналогічні висновки щодо відсутності підстав для застосування статті 254 ЦК України у подібних спірних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 29.07.2025 у справі № 905/959/24 та від 12.08.2025 у справі № 925/1160/24.

Також правові висновки щодо особливостей правозастосування правила, передбаченого частиною п`ятою статті 254 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2025 року в cправі № 927/1431/23.

Приймаючи до уваги наведене, на переконання судової колегії висновки місцевого господарського суду про помилкове визначення позивачем початку періодів прострочення виконання зобов`язань зі сплати за послуги з передачі електричної енергії, а саме: з 16.12.2024 по 29.12.2024 на суму 34221,53 грн, оскільки строк виконання зобов`язань з оплати припадає на 15.12.2024 (неділя, вихідний день), тому граничним строком для сплати є 16.12.2024 (понеділок) і прострочення виконання зобов`язань починається з 17.12.2024; з 29.09.2024 по 15.10.2024 на суму 3425579,50 грн, оскільки строк виконання зобов`язань з оплати припадає на 28.09.2024 (субота, вихідний день), тому граничним строком для сплати є 30.09.2024 (понеділок), і прострочення виконання зобов`язань починається з 01.10.2024; з 09.12.2024 по 15.12.2024 на суму 5715583,87 грн, оскільки строк виконання зобов`язань з оплати припадає на 08.12.2024 (неділя, вихідний день), тому граничним строком для сплати є 09.12.2024 (понеділок), і прострочення виконання зобов`язань починається з 10.12.2024; з 16.12.2024 по 29.12.2024 на суму 16993162,90 грн, оскільки строк виконання зобов`язань з оплати припадає на 15.12.2024 (неділя, вихідний день), тому граничним строком для сплати є 16.12.2024 (понеділок), і прострочення виконання зобов`язань починається з 17.12.2024; з 29.12.2024 по 30.12.2024 на суму 5948223,38 грн, оскільки строк виконання зобов`язань з оплати припадає на 28.12.2024 (субота, вихідний день), тому граничним строком для сплати є 30.12.2024 (понеділок), і прострочення виконання зобов`язань починається з 31.12.2024, є передчасними.

При цьому, перевіривши здійснений позивачем розрахунок (а.с. 14 т. 1) 3% річних у межах оскаржуваної апелянтом-1 частини (41 291,86 грн), колегія суддів вважає його арифметично вірним та здійсненим з врахуванням норм матеріального права.

Відтак доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» знайшли своє підтвердження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови в позові в частині стягнення з відповідача 41 291,86 грн 3% річних.

У свою чергу, з цих підстав колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані, твердження Товариства про невірне визначення позивачем початку періодів прострочення виконання зобов`язань зі сплати за послуги з передачі електричної енергії.

Щодо апеляційної скарги АТ "Чернігівобленерго", а також посилань апелянта-2 про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3% річних за прострочення оплати планової вартості послуги, зокрема на суму 66 671,02 грн, то колегією суддів зазначається, по-перше, що умовами Договору при розрахунках між сторонами враховуються як планові так і фактичні обсяги, при цьому положеннями такого правочину чітко передбачена передоплата вартості послуги, яка має бути вчинена до відповідної дати розрахункового місяця. Плановий і фактичний обсяг послуги не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснювати оплату послуг у строки та на умовах, визначених Договором.

По-друге, як вже акцентувалось, невиконане зобов`язання із сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.

По-третє, користувач (відповідач) зобов`язаний вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за послуги на умовах, визначних Договором.

По-четверте, відповідачем здійснено хоча з простроченням, але в повному обсязі оплату всього об`єму наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії за Договором.

Відтак, як вважає апеляційний господарський суд, висновки суду 1-ої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 66 671,02 грн є вмотивованими.

Враховуючи наведені висновки у цій постанові по суті спору в частині правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних за відповідні періоди, зважаючи на прострочення виконання останнім грошового зобов`язання за Договором, колегією суддів критично оцінюються заперечення апелянта-2 у цих межах.

Окремо судова колегія звертає увагу, що оскаржуваним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 444 810,48 грн інфляційних втрат.

У той же час, відповідне рішення суду в означеній частині апелянтами не оскаржується.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги Товариства про те, що оскаржуване рішення в частині стягнення 3% річних прийняте в результаті неправильного застосування норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків встановленим обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 в частині стягнення з АТ "Чернігівобленерго" на користь ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" 66 671,02 грн 3% річних відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в цій частині в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, викладені позивачем у апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 в частині відмови у стягненні 41 291,86 грн 3% річних підлягає скасуванню з прийняттям в цих межах нового рішення про задоволення позову, а апеляційна скарга Компанії, - задоволенню.

В свою чергу, у іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 залишається без змін.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені сторонами в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача (АТ "Чернігівобленерго").

Керуючись ст.ст. 129, 269, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу скаргу Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 - задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 в частині відмови у стягненні 41 291,86 грн 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (адреса: 14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 40; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (адреса: 01032, м. Київ, вул. вул. Симона Петлюри, 25; ) 3% річних - 41 291,86 грн (сорок одна тисяча двісті дев`яносто одна гривня 86 копійок).

5. Стягнути з Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (адреса: 14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 40; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (адреса: 01032, м. Київ, вул. вул. Симона Петлюри, 25; ) витрати по сплаті судового збору - 495,50 грн (чотириста дев`яносто п`ять гривень 50 копійок) за подачу позовної заяви до суду першої інстанції.

6. Стягнути з Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" (адреса: 14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 40; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (адреса: 01032, м. Київ, вул. вул. Симона Петлюри, 25; ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції - 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок).

7. В іншій частині рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.03.2025 у справі № 927/98/25 - залишити без змін.

8. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

9. Судові витрати зі сплати судового збору щодо апеляційних скарг, понесених сторонами, покласти на Акціонерне товариство "Чернігівобленерго".

10. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.03.2026.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков