ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2026 р. Справа № 911/1845/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сибіги О.М.

суддів: Алданової С.О.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 05.03.2026

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Сігма"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025

повний текст рішення складено 01.12.2025

у справі № 911/1845/23 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Приватного підприємства "Сігма"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПНК Пром Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, -

та

за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1

до Приватного підприємства "Сігма"

про визнання відсутнім права вимоги за договором, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємство "Сігма" (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом (з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПНК Пром Груп" (відповідач), в якому викладено позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

(1) витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Промислова, 9, цільове призначення: для виробничих потреб;

(2) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "ПНК Пром Груп" на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; номер запису про право власності/довірчої власності: 37423658) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

(3) скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:00046 та :01:001:0045.

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставним володінням та користуванням відповідачем вищевказаним нерухомим майном, що належить позивачу на праві власності та незаконно вибуло з його володіння, а отже безпідставним набуттям у власність та реєстрацією за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також позивач зазначає про набуття ним права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 19.01.2009, що, з огляду на норми статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, вказує на автоматичне набуття ним права власності і на земельну ділянку, на якій це майно розташовано. Тому реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачем вказує на вибуття земельної ділянки з фактичного володіння позивача, що у свою чергу є підставою для застосування до спірних правовідносин сторін норм статті 388 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.05.2025 прийнято справу до провадження та призначено підготовче провадження.

09.07.2025 Господарським судом Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст судового рішення та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23 у задоволенні позову Приватного підприємства "Сігма" відмовлено повністю. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Сігма" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПНК Пром Груп" 23 508,80 гривень судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що набуття ПП «Сігма» у власність нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га, не свідчить про автоматичний перехід до позивача права власності на земельну ділянку, на якій це майно розташоване. Крім того, позивачем не доведено факту наявності у ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" права на спірну земельну ділянку та, як наслідок, можливість самого факту переходу такого права до позивача внаслідок укладення договору від 19.01.2009. За висновком суду першої інстанції, недоведення позивачем факту перебування спірної земельної ділянки станом на дату укладення договору від 19.01.2009 у власності ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" виключає можливість задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23, 19.12.2025 Приватне підприємство "Сігма" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23 в частині відмови в задоволенні позову Приватного підприємства "Сігма" та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи та наявним доказам. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у зв`язку із набуттям на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 19.01.2009 ПП «Сігма» права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 9, в силу положень ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України ПП «Сігма» також набуло права і на земельну ділянку, вказану у договорі, у обсязі та на умовах, які були у попереднього власника. Оскільки у договорі купівлі-продажу нежитлових будівель від 19.01.2009 вказано площу земельної ділянки - 1,2928 га та її місцерозташування: м. Вишневе, вул. Промислова, 9, і в матеріалах справи міститься копія акту про набуття попереднім власником (ЗАТ «Київський м`ясопереробний завод») права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га, яка розташована за адресою: м. Вишневе, вул. Промислова, 9, розташування придбаного ПП «Сігма» нерухомого майна на вказаній земельній ділянці свідчить, що єдиним законним власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022 є ПП «Сігма». За доводами скаржника, позивач набув право власності на спірну земельну ділянку одночасно із виникненням права власності на придбаний об`єкт нерухомості, розміщений на цій ділянці, навіть в тому випадку, якщо таке право не було зареєстровано. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га вибула з володіння ПП «Сігма» поза його волею та перебуває у власності ТОВ «ПНК Пром Груп», при цьому відповідачем вчинені дії, які прямо направлені на протиправне позбавлення права власності позивача на спірну земельну ділянку шляхом її поділу та реєстрації в Державному земельному кадастрі новоутворених земельних ділянок із присвоєнням нових кадастрових номерів :01:001:0046 та :01:001:0045, тому їх реєстрація в Державному земельному кадастрі та визначення як нових об`єктів цивільних прав порушує права позивача на володіння земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0022.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2025 матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Сігма" у справі № 911/1845/23 передано головуючому судді: Сибізі О.М.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.12.2025 для розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Сігма" у справі № 911/1845/23 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Алданова С.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали господарської справи № 911/1845/23.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 911/1845/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1845/23 за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Сігма» на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025 та призначено розгляд справи на 19.02.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 розгляд справи відкладено на 05.03.2026.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Приватного підприємства «Сігма» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно було встановлено Господарським судом Київської області та перевірено судом апеляційної інстанції, 19.01.2009 між Приватним підприємством "Сігма" (покупець) та Закритим акціонерним товариством "Київський м`ясопереробний завод" (продавець) укладено договір купівлі-продажу нежилих будівель, відповідно до п. 1 якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність нежилі будівлі (адміністративний корпус) під літерою "A", з цегли, загальною площею 850,9 кв.м, та (виробничий корпус) під літерою "Б" з з/бетонних панелей, загальною площею 2806 кв.м, що знаходяться на земельній ділянці площею 1,2928 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Промислова, 9.

Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-8, а також зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 3307780 від 19.01.2009.

06.02.2009 Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області" на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 зареєстровано право власності ПП "Сігма" на нерухоме майно, яке є предметом цього договору.

У межах справи № Б11/013-10 про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Київський м`ясопереробний завод" Державна податкова інспекція 02.06.2015 звернулась до Господарського суду Київської області з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 та повернення сторін у первісний стан, який існував до укладення даного договору купівлі-продажу та визнання права власності на нежилі будівлі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2015, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 у справі № Б11/013-10 заяву Державної податкової інспекції задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 та повернуто сторони у первісний стан, який існував до укладення цього договору.

Постановою Верховного Суду у справі № Б11/013-10 від 05.07.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 і ухвалу Господарського суду Київської області від 08.07.2015 скасовано, а справу передано на новий розгляд до вказаного суду.

За результатами нового розгляду справи ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2018, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2019, відмовлено у задоволенні заяви Державної податкової інспекції від 02.06.2015 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009.

Водночас у процедурі банкрутства Закритого акціонерного товариства "Київський м`ясопереробний завод" ОСОБА_1 21.12.2017 придбав цілісний майновий комплекс банкрута (розташований на трьох земельних ділянках, інвентаризація яких не проводилась), до складу якого, серед іншого майна, входили адміністративний корпус (літ. "А") загальною площею 850,9 кв.м, виробничий корпус (літ. "Б") загальною площею 2806,00 кв.м та земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0022.

17.07.2020 за ТОВ "ПНК Пром Груп" зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 (підстави для реєстрації: акт № 1 приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ "ПНК Пром Груп", серія та номер: 510,511, виданий 02.07.2020, видавник: Парубець Є.B., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу та рішення № 1, серія та номер: 473, виданий 23.06.2020, видавник: Парубець Є.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу).

24.11.2021 на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності за ПП "Сігма" на нерухоме майно - нежилі будівлі та споруди: адміністративний корпус літ. "А" площею 850,9 кв.м, виробничий корпус літ. "Б" площею 2806,0 кв.м, які розташовані за адресою: м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Промисловій, 9.

У подальшому ТОВ "ПНК Пром Груп" було замовлено розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0022 на земельні ділянки із кадастровими номерами :01:001:0046 та :01:001:0045.

В такий спосіб в результаті поділу спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022 утворено дві нові земельні ділянки: з кадастровим номером :01:001:0045, дата реєстрації у земельному кадастрі 19.04.2023, площа: 1,0211 га, категорія земель: землі промисловості, оборони, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; та з кадастровим номером :01:001:0046, дата реєстрації у земельному кадастрі 19.04.2023, площа: 0,2717 га, категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно до вказаного реєстру відомості про новоутворені земельні ділянки не внесено, тому запис про реєстрацію спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га є чинним.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 та постановою Верховного Суду від 04.05.2023 у справі про банкрутство № Б11/013-10 (911/1959/20) ПП «Сігма» відмовлено у визнанні недійсними результатів аукціону з продажу цілісного майнового комплексу ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" від 21.12.2017.

У січні 2022 року ПП "Сігма" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ "НПК Пром Груп" про визнання права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022.

В обґрунтування позовних вимог ПП «Сігма» посилалось на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 зареєстровано за ТОВ "НПК Пром Груп", однак, позивач вважає, що право власності на вказану земельну ділянку перейшло до нього разом з правом власності на будівлі та споруди, що розміщенні на цій земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.03.2023 у справі № 911/183/22 у задоволенні позову ПП "Сігма" до ТОВ "НПК Пром Груп", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання права власності відмовлено повністю.

Посилаючись на вибуття земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022 з фактичного володіння позивача, здійснення відповідачем державної реєстрації новостворених земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:00046 та :01:001:0045 в Державному земельному кадастрі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність доказів розміщення належних позивачу нежитлових будівель та споруд в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022. Крім того, відсутність державної реєстрації земельної ділянки за ЗАТ "Київський м?ясопереробний завод" станом на момент укладання договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 виключає можливість виникнення у позивача права власності на земельну ділянку, на якій розташовані об?єкти нерухомості, які є предметом цього договору. Також відповідачем заявлено про пропуск строку позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 19.01.2009 між позивачем, як покупцем, та Закритим акціонерним товариством "Київський м`ясопереробний завод", як продавцем, укладено договір купівлі-продажу нежилих будівель, за умовами якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність нежилі будівлі (адміністративний корпус) під літерою "A", з цегли, загальною площею 850,9 кв.м, та (виробничий корпус) під літерою "Б" з з/бетонних панелей, загальною площею 2806 кв.м, що знаходяться на земельній ділянці площею 1,2928 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Промислова, 9.

Згідно зі статтею 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За вимогами статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У статті 120 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З системного аналізу наведених норм чинного (на момент укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009) законодавства слідує, що положення статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України не передбачали автоматичного переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлі і споруди, що на ній розташовані. Натомість, вказані положення законодавства у якості умови для переходу права власності на земельну ділянку під будівлями, визначали необхідність встановлення у договорі купівлі-продажу будівлі розміру земельної ділянки та визначеність у питанні наміру та волі відчужувача на одночасну передачу у власність набувача земельної ділянки певного розміру.

В свою чергу, у разі невизначеності такого розміру та волі відчужувача в договорі купівлі-продажу будівлі застосуванню підлягають положення ч. 2 ст. 377 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якими врегульовано перехід права власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Посилаючись на положення статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України, позивач стверджує про виникнення у нього права власності на земельну ділянку площею 1,2928 га за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Промислова, 9, на якій розташоване належне позивачу нерухоме майно.

Зі змісту договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 вбачається, що він містить посилання на загальний розмір земельної ділянки 1,2928 га, на якій розташоване належне ПП «Сігма» нерухоме майно, без чіткого визначення розміру земельної ділянки, що переходить саме у власність позивача за вказаним правочином.

Отже, станом на момент укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 у ПП «Сігма» автоматично не виникло право власності на земельну ділянку площею 1,2928 га внаслідок придбання у власність розміщених на її частині нежилих будівель площею 3656,9 кв.м (0,36569 га), а саме лише зазначення у договорі про знаходження на вказаній ділянці проданих продавцем (придбаних покупцем) об`єктів нерухомості безумовно не свідчить про перехід права власності на земельну ділянку до продавця у повному обсязі.

На думку суду, таке обумовлення у договорі купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 є не чим іншим, як зазначенням адреси місця знаходження майна - предмета вказаного договору.

При цьому, з пункту 1 договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 не випливає, що предметом цього договору є земельна ділянка (повністю або частково), зокрема відсутні слова, які дозволяють ідентифікувати волю на відчуження не тільки об`єктів нерухомого майна, а і земельної ділянки, як-то: "разом із…", "включаючи…" тощо.

За встановлених обставин, підставним є висновок, що договір купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 не призвів до виникнення у ПП «Сігма» права власності саме на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га.

Відповідно до ст. 132 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009) угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: а) назву сторін (прізвище, ім`я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); б) вид угоди; в) предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); г) документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; ґ) відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; д) відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); е) договірну ціну; є) зобов`язання сторін. Угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення.

Проаналізувавши зміст договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009, колегією суддів встановлено, що вказаний правочин не містить відомостей, визначених у статті 132 Земельного кодексу України, які підтверджують перехід права власності на земельні ділянки, зокрема, посилань на документ, що підтверджує право власності ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" на спірну земельну ділянку, відомостей про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки та договірну ціну.

За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Судом встановлено, що доказів отримання ПП «Сігма» державного акту, а також доказів проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку матеріали справи не містять, позивачем до суду не представлено.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 № 1066-VI статті 125 та 126 Земельного кодексу України викладено в новій редакції.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа.

В п. 2, 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» визначено, що положення цього Закону щодо посвідчення права власності на земельні ділянки документами, зазначеними у частині другій статті 126 Земельного кодексу України, поширюються також на випадки, коли зазначені документи були укладені (видані) до набрання чинності цим Законом, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були. В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї, долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України. Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів. До створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 № 439 "Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку" затверджено Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, який встановлює процедуру здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, на державному акті на право приватної власності на землю, державному акті на право власності на землю, державному акті на право власності на земельну ділянку.

Відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо. Нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку.

Територіальний орган Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї. Власник земельної ділянки подає для здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку такі документи: а) державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку; б) цивільно-правовий договір про відчуження земельної ділянки у разі набуття права власності на земельну ділянку за таким договором або свідоцтво про право на спадщину.

Беручи до уваги твердження позивача про те, що на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 до ПП «Сігма» перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, яке є предметом вказаного правочину, то оригінал державного акту на право власності ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" на спірну земельну ділянку мав перебувати у нотаріальній справі, а після прийняття 05.03.2009 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» мав бути вилучений з матеріалів нотаріальної справи та долучений до договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009, з метою проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку до позивача.

Оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» та Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку документи були б підставою для проведення за ПП «Сігма» державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Однак, позивачем дій щодо оформлення документів про перехід до ПП «Сігма» права власності на спірну земельну ділянку вчинено не було.

Судом встановлено, що державного акту у підтвердження права власності ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" на спірну земельну ділянку з відміткою про перехід відповідного права до ПП «Сігма» матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять державного акту, оформленого на підставі договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009, як і не містять відомостей щодо проведення відповідної державної реєстрації набутого права за ПП «Сігма».

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Тобто, правом на подання позову про витребування майна від останнього набувача наділений саме власник такого майна, з володіння якого таке майно вибуло поза межами його волі.

За висновком суду, договір купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2019 не підтверджує факт набуття ПП «Сігма» права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га, оскільки, як зазначалося, вказаний правочин не містить відомостей про дійсний намір відчужувача будівель передати у власність покупця і земельну ділянку саме у вказаному розмірі, тоді як положення ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України автоматичного переходу права власності на землю не передбачали.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про витребування у ТОВ "ПНК Пром Груп" з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Промислова, 9.

Додатково колегія суддів зазначає, що до позовної заяви ПП «Сігма» додано копію Державного акта на право власності на земельну ділянку ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" від 05.08.2008, засвідчену печаткою ПП «Сігма», який, як стверджує позивач, підтверджує, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 спірна земельна ділянка належала на праві власності ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод", що є свідченням автоматичного переходу права власності на земельну ділянку до ПП «Сігма».

Наданий позивачем Державний акт на право власності на земельну ділянку ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" від 05.08.2008 судом не приймається до уваги, оскільки поданий у нечитабельному вигляді (серія та номер документа не читаються).

Колегією суддів не приймаються до уваги та оцінюються критично доводи позивача про втрату оригіналу Державного акту на право власності на землю Серії ЯЖ № 660686, про що в газеті Голос України № 155 (5655) від 21.08.2013 в межах справи № Б11/013-10 про банкрутство ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" було опубліковане відповідне оголошення, оскільки станом на момент укладання договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 оригінал відповідного державного акту з відповідною відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до позивача мав перебувати у володінні ПП «Сігма». При цьому, повідомлення про втрату оригіналу Державного акту на право власності на землю Серії ЯЖ № 660686 ліквідатором ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" зроблене у 2013 році, яке, як стверджує позивач, вже не було власником земельної ділянки.

Отже, позивачем не доведено неможливість подання до суду належним чином засвідченої копії Державного акту на право власності на землю Серії ЯЖ № 660686.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, а судом не встановлено у ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод" права власності на спірну земельну ділянку, та як наслідок самого факту переходу такого права до ПП «Сігма» внаслідок укладання договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009.

Позаяк, позивачем не доведено факту перебування спірної земельної ділянки станом на укладання договору купівлі-продажу нежилих будівель від 19.01.2009 у власності ЗАТ "Київський м`ясопереробний завод".

З огляду на те, що судом не встановлено підстав для витребування у ТОВ "ПНК Пром Груп" з чужого незаконного володіння земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0022 площею 1,2928 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вулиця Промислова, 9, позовні вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:00046 та :01:001:0045, які є похідними, задоволенню не підлягають.

При цьому, суд не приймає до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 910/14803/17 та від 23.07.2019 у справі № 910/9077/18).

За встановлених вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції про відмову в позові.

Таким чином, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у задоволенні позову, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.

Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.

За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства "Сігма" слід відмовити, а рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23 залишити без змін.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Сігма" на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2025 у справі № 911/1845/23 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи № 911/1845/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга

Судді С.О. Алданова

Л.Г. Сітайло