ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
11 березня 2026 року Справа № 903/945/25
Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали по справі
за позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир, м. Володимир, Волинська обл.
до відповідача: Приватного підприємства СЛМ-Пласт, м. Житомир, Житомирська обл.
про стягнення 341 229,52 грн та зобов`язання вчинити дії,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Ковальчук В.І.
від відповідача: н/з
Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства СЛМ-Пласт на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир 87655,59 грн пені, 33847,75 грн штрафу та 729,02 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 122 232,36 грн (сто двадцять дві тисячі двісті тридцять дві грн 36 коп). У позові на суму 219 726,18 грн відмовлено. Зобов`язано Приватне підприємство СЛМ-Пласт передати Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир, шляхом оформлення акту приймання передачі, виконані будівельні роботи та очищений від сміття, непотрібних матеріальних ресурсів, тимчасових споруд, приміщень об`єкт Капітальний ремонт будівлі м. Луцьк (коригування) (код ДК021:2015:45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи); проєктно-кошторисну документацію, оформлену виконавчу технічну документацію та/або акти на приховані роботи, та/або виконавчі схеми по об`єкту Капітальний ремонт будівлі м. Луцьк (коригування) (код ДК021:2015:45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи) за договором підряду №205 від 23.04.2024. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир судовий збір у сумі 729,02 грн, сплачений згідно платіжної інструкції від 15.09.2025 №573 в сумі 6 237,81 грн.

02.03.2026 надійшло клопотання Приватного підприємства СЛМ-Пласт (сформоване 28.02.2026) про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир 91 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, судом встановлено, що рішенням суду від 23.02.2026 не вирішено питання стягнення судового збору, сплаченого позивачем за немайнову вимогу.

Ухвалою суду від 04.03.2026 клопотання Приватного підприємства СЛМ-Пласт про стягнення судових витрат прийнято до розгляду. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 11 березня 2026 року о 14:30 год. Встановлено Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир строк до 09.03.2026 для подання письмових пояснень чи заперечень стосовно заяви відповідача про стягнення судових витрат.

Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир у запереченнях від 09.03.2026 на клопотання просить відмовити у задоволення клопотання підприємства про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 91 000 грн. Зазначає, що оплата наданих послуг за умовами договору від 10.10.2025 №44 на підставі акту про надання послуг по справі № 903/945/25 мала бути здійснена до 03.03.2026 включно. Однак, доказів здійснення оплати послуг, зазначених у Акті про надання послуг по справі № 903/945/25, до матеріалів справи станом на 09.03.2026 не долучено. Позовна заява згідно картки руху документу була подана позивачем 29.09.2025, що фактично виключає можливість виставлення адвокатом Сірою А.В. за договором від 10.10.2025 №44 рахунку №4 від 11.09.2025. Рахунок-фактура від 17.09.2025 не дає можливості встановити за які саме послуги виставлено рахунок, оскільки його виставлено до моменту укладення договору від 10.10.2025 №44 та подання позовної заяви позивачем. Крім того, платіжні інструкції, що долучені до матеріалів справи, не містять посилання ні на договір від 10.10.2025 №44, ні на номер справи №903/945/25, що виключає безпосередній зв`язок платіжних інструкцій від 17.11.2025 №788 на суму 38 500,00 грн, від 05.02.2026 №1010 на суму 20000,00 грн із укладеним договором від 10.10.2025 №44 та справою №903/945/25. Вважає, що вивчення позовної заяви по справі №903/945/25, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву на 40 арк. та 55 додатків є єдиною послугою - підготовкою та поданням позовної заяви. Зазначені у рядку третьому пункту 1 акту про надання послуг по справі №903/945/25 від 26.02.2026 послуги стосовно вивчення відповіді на відзив, нових розрахунків, заяви про збільшення позовних вимог та підготовка і подання до суду відзиву на заяву із збільшенням позовних вимог та контррозрахунків є єдиною послугою подання пояснень відповідача щодо поданого позивачем розрахунку. Крім того, підготовка пояснень не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, ураховуючи те, що основний обсяг роботи був виконаний представником відповідача під час підготовки відзиву на позовну заяву. Стосовно оплати участі у судових засіданнях від 26.11.2025, 11.12.2025, 18.12.2025, 13.01.2026, 28.01.2026 представника відповідача, то просимо врахувати, що ухвалою від 19.11.2025 явку учасників справи у судове засідання визнано не обов`язковою.

11.03.2026 надійшла заява ПП «СЛМ Пласт» просить вважати причину неявки представника підприємства у судове засідання поважною у зв`язку із зайнятістю уповноваженого представника в іншому судовому засіданні та відкласти розгляд справи на іншу дату.

У судовому засіданні представниця Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир клопотання заперечила.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

За приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).

Участь представника ПП «СЛМ Пласт» у судове засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом ухвалами суду в межах даної справи.

ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторін в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Заявника мав можливість видати довіреність іншому представнику.

Отже за змістовним аналізом норм Господарського процесуального кодексу України вбачається, що підставою для відкладення розгляду справи в судовому засіданні є наявність для цього обґрунтованих причин.

Відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема статтями 7, 13, визначено, що кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи вищевикладене, суд протокольною ухвалою у задоволенні заяви ПП «СЛМ Пласт» про відкладення розгляду справи відмовив.

При цьому судом враховано десятиденний строк розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

У судовому засіданні представниця КЕВ м. Володимир у задоволенні заяви про стягнення 91 000 грн витрат на професійну правничу допомогу просила відмовити.

У гл. 8 роз. I ГПК України закріплений інститут судових витрат.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (див. п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).

Порядок розподілу судових витрат визначений у ст. ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

За приписами п.4 ч.1 ст. 1 цього Закону договір про надання правничої допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт - оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Види адвокатської діяльності визначає ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якої ними, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Частинами 1 - 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру і погодинної оплати (див. п. 4.20 постанови Верховного Суду від 15.04.2025 у справі № 910/6138/24).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відзиві на позовну заяву ПП СЛМ-Пласт зазначено про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 90 500 грн. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

У клопотанні від 28.02.2026 про ухвалення додаткового рішення підприємством зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 91 000 грн.

10.10.2025 між адвокатом Сірою А.В. та ПП «СЛМ-Пласт» укладено договір про надання правової допомоги №44, згідно умов якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання забезпечити надання правничої допомоги клієнту на умовах та порядку, визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні та документально підтверджені для виконання договору (п. 1.1). Конкретні види наданих послуг зазначаються виконавцем в акті про надання послуг (п. 1.2). За надання правничої допомоги клієнт оплачує виконавцю гонорару та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4.1). Клієнт здійснює оплату вартості послуг після настання події, яка вказується в рахунку на оплату; або протягом 5 робочих днів з моменту погодження акту або з моменту коли такий акт вважається погодженим (п. 4.2). Вартість послуг, що надаються, розраховується у фіксованому розмірі враховуючи погодинну ставку 3 500 грн (п. 4.3). Факт надання правничої допомоги клієнту може засвідчуватися актом (п. 4.7). Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2026 (п. 6.1).

Адвокатом Сірою А.В. та ПП «СЛМ-Пласт» підписаний акт про надання послуг по справі №903/945/25 від 26.02.2026, згідно якого загальна вартість наданих послуг у суді першої інстанцій по справі №903/945/25 складає 91 000 грн. На виконання умов договору виконавець надав клієнту такі послуги:

- 15-16.10.2025 вивчення позовної заяви по справі № 903/945/25, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву на 40 арк. та 55 додатків, 11 год, 38 500 грн;

- 24-25.11.2025 вивчення відповіді на відзив, нових розрахунків, заяви про збільшення позовних вимог та підготовка і подання до суду відзиву на заяву із збільшенням позовних вимог та контр розрахунків, 7 год, 40 000 грн;

- 10.12.2025 Підготовка та подання до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 903/1058/25, 1 год, 3 500 грн;

- участь у судових засіданнях 26.11.2025 1 год, 11.12.2025 1 год, 18.12.2025 1 год, 13.01.2026 1 год, 28.01.2026 2 год, 12.02.2025 1 год, загальна вартість 24 500 грн.

Крім того, ПП «СМЛ-Пласт» долучено рахунокфактуру від 17.09.2025 на оплату послуг з аналізу позовної заяви по справі №903/945/25 та підготовки відзиву на суму 38 500 грн, платіжні інструкції №788 від 17.11.2025 на суму 38 500 грн, №1010 від 05.02.2026 на суму 20 000 грн.

ПП «СЛМ-Пласт» просить стягнути з позивача 91 000 грн витрат на професійну допомогу.

У межах заявленого позивачем позову, судом вирішувалось питання щодо однієї вимоги майнового характеру та однієї вимоги немайнового характеру.

Таким чином, судом враховано, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу розподіляються на дві вимоги в однаковому розмірі, а саме: 45 500 грн за кожну вимогу.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.02.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства СЛМ-Пласт на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир 87655,59 грн пені, 33847,75 грн штрафу та 729,02 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 122 232,36 грн (сто двадцять дві тисячі двісті тридцять дві грн 36 коп). У позові на суму 219 726,18 грн відмовлено. Зобов`язано Приватне підприємство СЛМ-Пласт передати Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир, шляхом оформлення акту приймання передачі, виконані будівельні роботи та очищений від сміття, непотрібних матеріальних ресурсів, тимчасових споруд, приміщень об`єкт Капітальний ремонт будівлі м. Луцьк (коригування) (код ДК021:2015:45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи); проєктно-кошторисну документацію, оформлену виконавчу технічну документацію та/або акти на приховані роботи, та/або виконавчі схеми по об`єкту Капітальний ремонт будівлі м. Луцьк (коригування) (код ДК021:2015:45450000-6 Інші завершальні будівельні роботи) за договором підряду №205 від 23.04.2024. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути Квартирно-експлуатаційному відділу міста Володимир судовий збір у сумі 729,02 грн, сплачений згідно платіжної інструкції від 15.09.2025 №573 в сумі 6 237,81 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача в частині немайнового характеру задоволенні судом, витрати відповідача в даній частині не підлягають відшкодуванню.

Розрахунок пропорції витрат відповідача на професійну правничу допомогу за майнову вимогу здійснюється судом виходячи з суми 219 726,18 грн, у задоволенні якої позивачу відмовлено.

Ураховуючи часткове задоволення позову, підставними є витрати відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 29 298,58 грн, які є документально підтвердженими.

Відповідно до частини п`ятої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас за приписами частини шостої цієї ж статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату

Отже, процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди з розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 6.35 постанови від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 сформулював висновок про те, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Усталеним у судовій практиці є те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію "реальності" адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію "розумності" їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує і ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд також неодноразово зазначали таке:

- нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (див. п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18);

- у разі недотримання вимог ч. 5 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22);

- витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України (див. п. 6.5 постанови об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.03.2019 у справі № 922/445/19).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Суд звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена, у зв`язку з чим посилання позивача на відсутність доказів оплати витрат на правову допомогу, як на підставу недоведеності розміру, їх реальності та можливості оплати, не приймається судом до уваги.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19.

Судом також враховано, що такі надані відповідачем послуги як вивчення позовної заяви по справі №903/945/25, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву на 40 арк. та 55 додатків, визначені відповідачем в акті про надання послуг як єдина послуга. Аналогічне визначення стосується послуг з вивчення відповіді на відзив, нових розрахунків, заяви про збільшення позовних вимог та підготовка і подання до суду відзиву на заяву із збільшенням позовних вимог та контррозрахунків.

Заперечення позивача щодо витрат відповідача за участь у судових засіданнях не береться судом до уваги, оскільки така послуга обумовлена сторонами в договорі від 10.10.2025. Участь адвоката Сірої А.В. у судових засіданнях господарського суду підтверджується протоколами судового засідання за відповідні дати.

Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі №910/4277/21, від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 23.03.2023 у справі №921/434/21, від 25.04.2023 у справі №910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта.

Ураховуючи викладене, заперечення КЕВ м. Володимир, що основним видом діяльності позивача є «Діяльність у сфері оборони», його неприбутковий статус, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, беручи до уваги об`єм наданих правових послуг, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, натомість в іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з наданими адвокатом послугами.

Приписами ч. 3 ст. 233 ГПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру про стягнення 341 229,52 грн та одну вимогу немайнового характеру.

Як визначено статтею 4 Закону України "Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Водночас, згідно з ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 грн.

Рішенням суду від 23.02.2026 №903/945/25 вирішено питання судового збору, сплаченого позивачем за подання до суду майнової вимоги.

Розподіл судового збору за заявлену позивачем вимогу немайнового характеру судом не вирішений.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Приймаючи до уваги, що судом при ухваленні рішення від 23.02.2026 у справі №903/945/25 не вирішено питання щодо розподілу судових витрат за подання позовної вимоги немайнового характеру, які були понесені позивачем, суд вважає за необхідне в порядку ст.244 ГПК України ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ПП «СЛМ-Пласт» на користь КЕВ м. Володимир судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної вимоги немайнового характеру в сумі 2 422,40 грн (3028х0,8%).

Під час розгляду справи у порядку господарського судочинства, враховуючи принцип змагальності та обов`язок доказування у справі з огляду на приписи статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 234, 235, 237, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання приватного підприємства СЛМ-Пласт від 28.02.2026 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир (вул. Глушкова академіка, буд. 1, м. Володимир, Волинська обл., ) на користь Приватного підприємства СЛМ-Пласт (просп. Незалежності, буд. 91/1, м. Житомир, Житомирська обл., ) 25 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині клопотання відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства СЛМ-Пласт (просп. Незалежності, буд. 91/1, м. Житомир, Житомирська обл., ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир (вул. Глушкова академіка, буд. 1, м. Володимир, Волинська обл., ) 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

5. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відпоідно до ст.ст. 256 - 257, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 19.03.2026.

Суддя Бідюк С. В.