УХВАЛА

м. Київ

12.03.2026Справа № 910/7884/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Шмиги В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/7884/24

За позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»

про стягнення 24999,00 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (далі - відповідач) про стягнення 24999,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено вибуття грошових коштів в сумі 24999,00 грн внаслідок несанкціонованої транзакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/7884/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі - Акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та встановлено учасникам справи строки на подачу заяв по суті спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь АТ "Акцент-Банк" суму грошових коштів в розмірі 24999,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Постановою Верховного Суду від 20.10.2025 року скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" задоволено частково, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2025, а справу №910/7884/24 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

07.11.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/7884/24.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи №910/7884/24 між суддями, справу передано на розгляд судді Васильченко Т.В., що відображено у витязі з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 прийнято справу №910/7884/24 до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення у відповідності до приписів частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України щодо позовних вимог з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.10.2025 року у справі №910/7884/24.

28.11.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, з огляду на те, що вирішення спірних правовідносин, які виникли між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» мають важливе значення для відповідача та вимагають повного та всебічного встановлення обставин справи, про що наголошено і Верховним Судом під час направлення справи на новий розгляд.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) призначено судове засідання на 22.01.2026.

У судове засідання 22.01.2026 позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, тому суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про визнання його явки обов`язковою та оголосив перерву у судовому засідання до 05.02.2026.

При цьому, за наслідками судового засідання 22.01.2026, ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2026 в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України повідомлено про виклик Акціонерне товариство "Акцент-Банк" у судове засідання на 05.02.2026, визнання його явки обов`язковою та роз`яснено позивачу про наслідки нез`явлення у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

05.02.2026 року через відділ діловодства суду від Акціонерного товариства "Акцент-Банк" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 05.02.2026 позивач явку уповноваженого представника знов не забезпечив, тому суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про визнання його явки повторно обов`язковою та оголосив перерву у судовому засідання до 12.03.2026.

При цьому, за наслідками судового засідання 05.02.2026, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2026 в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України повідомлено про виклик Акціонерне товариство "Акцент-Банк" у судове засідання на 12.03.2026, визнання його явки обов`язковою та роз`яснено позивачу про наслідки нез`явлення у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України.

12.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства "Акцент-Банк" надійшли пояснення щодо позовних вимог з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.10.2025 року у справі №910/7884/24.

Також, 12.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства "Акцент-Банк" надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, з огляду на перебуванні уповноваженого представника на лікарняному.

У судове засідання 12.03.2026 представники учасників справи не з`явились.

Таким чином, позивач у судові засідання, призначені на 22.01.2026, 05.02.2026 та 12.03.2026, явку свого представника не забезпечив.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2025, від 23.01.2026 та від 06.02.2026 про призначення судових засідань були направлені судом належним чином в порядку передбаченому статтею 242 Господарського процесуального кодексу України в електронний кабінет позивача зареєстрований у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», що підтверджується повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету від 03.12.2025, від 24.01.2026 та від 09.02.2026.

З повідомлень про доставлення процесуального документа до електронного кабінету вбачається, що ухвали Господарського суду міста Києва від 02.12.2025, від 23.01.2026 та від 06.02.2026 були доставлені до електронного кабінету позивача, а саме: ухвала від 02.12.2025 - 02.12.2025 о 22:24 год, ухвала від 23.01.2026 - 23.01.2026 о 18:12 год, ухвала від 06.02.2026 - 09.02.2026 о 04:22 год.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Приписами частини 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як встановлено судом вище, 12.03.2026 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Акціонерного товариства "Акцент-Банк" надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, з огляду на перебуванні уповноваженого представника на лікарняному.

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

При цьому, частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

У даному випадку суд, з метою дотримання процесуальних прав сторін, рівності сторін перед законом і судом, змагальності, дотримання принципів диспозитивності та пропорційності, закріплених положеннями статей 7, 8, 13-15 Господарського процесуального кодексу України, неодноразово оголошував перерву у судових засіданнях, з метою прибуття уповноваженого представника позивача для надання пояснень по суті спору та встановлення фактичних обставин справи і виконання вказівок Верховного Суду викладених у постанові від 20.10.2025 року у справі №910/7884/24.

Позивач у клопотанні про відкладення розгляду даної справи, як на підставу для відкладення посилався на перебування уповноваженого представника дома, у зв`язку із незапланованою втратою працездатності (лікарняним).

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Втім, на підтвердження наведеної у клопотанні обставини перебування уповноваженого представника на лікарняному, позивачем не було долучено жодного доказу, при цьому суд враховує, що перебуваючи на лікарняному, позивач та/або його представник не були позбавлені права та можливості прикласти хоча б скрин-шот електронного лікарняного засвідченого у встановленому порядку на підтвердження викладеного у клопотанні.

Відтак, враховуючи, що клопотання позивача про відкладення (перенесення) розгляду справи в супереч положенням статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не містить доказів підтвердження обставин, з якими позивач пов`язує необхідність у черговому відкладенні розгляду справи, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, що є наслідком відмови у його задоволенні.

Пунктом 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №910/12184/20 та у постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №904/809/22, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22, від 02.12.2020 у справі №914/1531/19 та від 25.11.2020 у справі №910/15226/19 зазначено, що аналіз змісту норм статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що обов`язковими умовами для застосування передбачених частиною четвертою статті 202, пункту 4 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Отже, правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, наведені положення статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують можливість залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто оцінка можливості вирішення спору за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами в разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, однак звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 13.09.2019 у справі №916/3616/15 та від 31.03.2020 у справі №910/11383/19.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

В господарському процесі сторони користуються рівними процесуальними правами, для яких права та обов`язки наведені у статтях 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за приписами пункту 2 частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з цим, учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» було належним чином повідомлене про судові засідання у справі №910/7884/24, призначені на 22.01.2026, 05.02.2026 та 12.03.2026 і про визнання обов`язковою явки його представника у засідання, про що свідчать повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету ухвал суду про виклик та призначення судових засідань, однак позивач явку свого представника у вказані засідання у даній справі не забезпечив.

При цьому, оскільки позивачем не подано до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, то у суду відсутня передбачена процесуальним законом можливість розгляду позовних вимог (частина 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 202, 226 Господарського процесуального кодексу України передбачено подання заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №910/16978/19 та від від 17.03.2023 у справі №910/17906/21.

Позивач є ініціатором судового процесу, тому, насамперед він має активно, не зловживаючи, використовувати свої процесуальні права та виконувати обов`язки, визначальним серед яких є забезпечення представництва власних інтересів під час розгляду спору у суді, і наведені норми процесуального права є своєрідною формою відповідальності позивача у разі його неналежної поведінки. На відміну від відповідачів позивач завжди знає про ініційоване ним судове провадження, а отже, може дізнаватись про ухвалені судові рішення та призначені судові засідання у справі, у тому числі з використанням відкритих даних веб порталу «Судова влада України», та вчасно повідомити суд про причини своєї неявки, заявити відповідні клопотання, подати докази чи заяву про розгляд справи за своєї відсутності тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

За таких обставин, оскільки представник позивача на виклики суду в судові засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час засідань і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наведене є самостійною та достатньою підставою за якої суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом враховано, що у зв`язку із залишенням позову без розгляду, не порушуються права позивача на судовий захист, оскільки особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно відповідно до частини 4 статті 226 Господарського процесуального кодексу України (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.11.2021 у справі №904/5646/20).

Керуючись статтями 2, 202, 226, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення 24999,00 грн залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили 12.03.2026 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.03.2026.

СуддяТ.В. Васильченко